PROTIMONOPOLNÝ ÚRAD SLOVENSKEJ REPUBLIKY

ROZHODNUTIE

Číslo:	2007/DZ/R/2/102	Bratislava  7. decembra 2007	

	Rada Protimonopolného úradu Slovenskej republiky v Bratislave, ako orgán príslušný na konanie podľa § 18 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady 
č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov, v správnom konaní č. 0101/OZ/2005, na základe rozkladu podaného podnikateľom Slovnaft, a.s., Vlčie hrdlo 1, 824 12 Bratislava, IČO: 31 322 832,  zastúpený  JUDr. Erikou Csekes, advokátkou, advokátska kancelária, Sasinkova 12, 811 08 Bratislava, rozhodol tak, že 

                                                            m e n í 

	podľa § 59 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov rozhodnutie Protimonopolného úradu Slovenskej republiky, odboru zneužívania dominantného postavenia 
č. 2006/DZ/2/1/140  zo dňa 22.12.2006  tak, že bod 7 výroku  vypúšťa.

	Ostatné časti výroku  rozhodnutia  zostávajú týmto rozhodnutím nedotknuté.

Odôvodnenie :

	Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, odbor zneužívania dominantného postavenia vydal dňa 22.12.2006  rozhodnutie č. 2006/DZ/2/1/140, ktorým rozhodol 

1.	tak, že konanie podnikateľa SLOVNAFT, a.s., Vlčie hrdlo 1, 824 12 Bratislava, IČO: 31 322 832 v čase od 01.01.2005 do 31.12.2005 spočívajúce v uplatňovaní rozdielnej zľavy zo základnej veľkoobchodnej cenníkovej ceny automobilových benzínov voči podnikateľom OMV Slovensko, s.r.o., Moskovská 13, 811 08 Bratislava (ďalej len „OMV“) a SHELL Slovakia, s.r.o., Galvaniho 7/A, 821 04 Bratislava (ďalej len „Shell“), ktorou mohol byť podnikateľ SHELL Slovakia, s.r.o., Galvaniho 7/A, 821 04 Bratislava znevýhodnený v súťaži, je zneužívaním dominantného postavenia na relevantnom trhu veľkoobchodu s automobilovými benzínmi na území SR podľa § 8 ods. 2 písm. c) zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov a je preto podľa § 8 ods. 6 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov zakázané;

2.	tak, že konanie podnikateľa SLOVNAFT, a.s., Vlčie hrdlo 1, 824 12 Bratislava, IČO: 31 322 832 v čase od 01.01.2005 do súčasnosti spočívajúce v uplatňovaní rozdielnych zliav zo základnej veľkoobchodnej cenníkovej ceny motorovej nafty alebo rozdielnych prirážok k základnej veľkoobchodnej cenníkovej cene motorovej nafty voči jednotlivým odberateľom motorovej nafty, ktorými môžu byť títo odberatelia motorovej nafty znevýhodňovaní v súťaži, je zneužívaním dominantného postavenia na relevantnom trhu veľkoobchodu s motorovou naftou na území SR podľa § 8 ods. 2 písm. c) zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov a je preto podľa § 8 ods. 6 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov zakázané;

3.	tak, že konanie podnikateľa SLOVNAFT, a.s., Vlčie hrdlo 1, 824 12 Bratislava, IČO: 31 322 832 spočívajúce v účtovaní veľkoobchodných cien automobilových benzínov v čase od 01.03.2005 do 31.12.2005 nie je zneužívaním dominantného postavenia podľa § 8 ods. 2 písm. a) zákona 
č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov na relevantnom trhu veľkoobchodu s automobilovými benzínmi na území SR;

4.	tak, že konanie podnikateľa SLOVNAFT, a.s., Vlčie hrdlo 1, 824 12 Bratislava, IČO: 31 322 832 spočívajúce v účtovaní  veľkoobchodných cien motorovej nafty v čase od 01.03.2005 do 31.12.2005 nie je zneužívaním dominantného postavenia podľa § 8 ods. 2 písm. a) zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov na relevantnom trhu veľkoobchodu s motorovou naftou na území SR;

5.	tak, že správne konanie v časti týkajúcej sa posudzovania výšky rozdielu medzi maloobchodnou cenou automobilových benzínov, ktorú účtoval SLOVNAFT, a.s., Vlčie hrdlo 1, 824 12 Bratislava, IČO: 31 322 832 svojim odberateľom – spotrebiteľom a veľkoobchodnou cenou automobilových benzínov, ktorú účtoval svojim odberateľom – konkurentom za dodávky automobilových benzínov v čase od 01.01.2005 do 31.12.2005 zastavuje podľa § 32 ods. 2 písm. g) v spojení s § 32 ods. 3 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov, nakoľko v konaní nepreukázal, že účastník konania porušil ustanovenia tohto zákona;

6.	tak, že správne konanie v časti týkajúcej sa posudzovania výšky rozdielu medzi maloobchodnou cenou motorovej nafty, ktorú účtoval SLOVNAFT, a.s., Vlčie hrdlo 1, 824 12 Bratislava, IČO: 31 322 832 svojim odberateľom – spotrebiteľom a veľkoobchodnou cenou motorovej nafty, ktorú účtoval svojim odberateľom – konkurentom za dodávky motorovej nafty v čase od 01.01.2005 do 31.12.2005 zastavuje podľa § 32 ods. 2 písm. g) v spojení 
s § 32 ods. 3 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov, nakoľko v konaní nepreukázal, že účastník konania porušil ustanovenia tohto zákona; 

7.	na  základe ustanovenia § 22 ods. 1 písm. b) zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov tak, že ukladá podnikateľovi SLOVNAFT, a.s., Vlčie hrdlo 1, 824 12 Bratislava, IČO: 31 322 832 povinnosť zdržať sa konania uvedeného v bode 2 tohto rozhodnutia a odstrániť protiprávny stav do 60 dní odo dňa nadobudnutia právoplatnosti tohto rozhodnutia;

8.	na základe § 38 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov tak, že za zneužívanie dominantného postavenia uvedeného v bodoch 1 a 2 tohto rozhodnutia ukladá podnikateľovi SLOVNAFT, a.s., Vlčie hrdlo 1, 824 12 Bratislava, IČO: 31 322 832 pokutu  vo výške 
300 000 000,- Sk, slovom tristo miliónov slovenských korún, ktorú je tento povinný uhradiť na účet Protimonopolného úradu Slovenskej republiky č. 7000060793/8180, KS 1118 VS 200621140  vedený v Štátnej pokladnici v lehote 60 dní odo dňa  nadobudnutia právoplatnosti  tohto rozhodnutia. 

	Proti tomuto rozhodnutiu podal podnikateľ Slovnaft, a.s., prostredníctvom svojej právnej zástupkyne, v zákonom stanovenej lehote, rozklad listom zo dňa 10.01.2007, doplnený listom zo dňa 26.01.2007.

Rada Protimonopolného úradu SR (ďalej len „Rada úradu“) preskúmala rozkladom napadnuté rozhodnutie Protimonopolného úradu SR, odboru zneužívania dominantného postavenia SR (ďalej len „úrad“), konanie ktoré mu predchádzalo a  spisový materiál s vecou  súvisiaci a   dospela k nasledovným zisteniam a  záverom.

I. Nariadenie ústneho pojednávania

	Účastník konania prostredníctvom svojej právnej zástupkyne požiadal listom zo dňa 05.06.2007 o nariadenie ústneho pojednávania podľa § 21 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov.

	Podľa § 21 správneho poriadku správny orgán nariadi ústne pojednávanie, ak to vyžaduje povaha veci, najmä ak sa tým prispeje k jej objasneniu, alebo ak to ustanovuje osobitný zákon. 

	Rada úradu nepovažovala za potrebné nariadiť v tejto veci ústne pojednávanie, keďže skutkový stav bol zistený dostatočne a z predloženej žiadosti účastníka konania nevyplynulo že by ústne pojednávanie mohlo prispieť k lepšiemu objasneniu veci.

	Správne konanie má na rozdiel od súdneho konania prevažne písomný charakter. Potrebu nariadenia ústneho konania posudzuje vždy správny orgán, ktorý vedie konanie. Účastník konania mal počas konania, ktoré začalo dňa 22.11. 2005, t.j. trvalo dva roky, dostatočný časový priestor vzniesť všetky svoje námietky a podporiť ich dôkazmi. Námietky účastníka konania považovala Rada úradu za dostatočne jasné a zrozumiteľné, a preto nepovažovala za potrebné ich ďalej objasňovať ústne.

II. Aplikácia právnych predpisov
	K protiprávnemu konaniu dochádzalo počas rokov 2005 a 2006, takže úrad správne aplikoval na posudzované konanie účastníka konania hmotnoprávne ustanovenia zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon“). Konanie začalo dňa 22.11.2005. Úrad správne aplikoval aj procesnoprávne ustanovenia zákona a správneho poriadku.

III. Účastník konania
	Podľa § 3 ods. 2 zákona podnikateľom je podnikateľ podľa osobitného predpisu (pozn. Obchodný zákonník), ďalej fyzická osoba a právnická osoba, ich združenia a združenia týchto združení, ak ide o ich činnosti a konania, ktoré súvisia alebo môžu súvisieť so súťažou bez ohľadu na to, či tieto činnosti a konania sú alebo nie sú zamerané na dosahovanie zisku.
	Podnikateľ Slovnaft, a.s. je podľa výpisu z obchodného registra okresného súdu Bratislava I, oddiel Sa, vložka č. 426/B obchodnou spoločnosťou s právnou formou akciová spoločnosť. Je teda podnikateľom podľa § 3 ods. 2 zákona.

	Podľa § 25 ods. 3 písm. b) zákona účastníkom  konania v prípade zneužívania dominantného postavenia podľa § 8 ods. 2 zákona je podnikateľ, ktorého činnosť alebo konanie je možným zneužívaním dominantného postavenia.

	Keďže predmetom posúdenia je zneužívanie dominantného postavenia podnikateľa Slovnaft, a.s. úrad ho správne určil ako jediného účastníka tohto konania.

IV. Relevantný trh

	Keďže podnikateľ Slovnaft, a.s. v rozklade uvádza rovnaké námietky opakovane, Rada úradu v záujme prehľadnosti a  v snahe vyhnúť sa duplicitám reaguje na konkrétnu námietku, v rozklade viackrát sa opakujúcu, iba raz, a to v časti, ku ktorej sa námietka logicky vzťahuje.

	Úrad definoval relevantné trhy, na ktorých pôsobí podnikateľ Slovnaft, a.s. a to na úrovni veľkoobchodu aj maloobchodu.

	Keďže predmetom preskúmavania sú iba praktiky, ktoré sa viažu výlučne na veľkoobchodný trh, nebude sa Rada úradu v tomto rozhodnutí zaoberať s  maloobchodným trhom.

 Trh veľkoobchodného predaja 

	Prvostupňový orgán vymedzil na úrovni veľkoobchodného predaja relevantný trh veľkoobchodu s motorovou naftou a  relevantný trh veľkoobchodu s automobilovými benzínmi. 
		
Námietky  podnikateľa Slovnaft, a.s.

	Podnikateľ  Slovnaft, a.s. v rozklade opakovane uvádza nasledovné námietky  k definícii relevantného trhu.

1.	Podnikateľ Slovnaft, a.s. uviedol, že veľkoobchodné relevantné trhy majú byť zadefinované širšie, ako regionálny trh zadefinovaný spádovým územím pokrytia rafinérie – podnikateľa Slovnaft, a.s., ktorý bude okrem Slovenska zahŕňať aj susedné krajiny: Českú republiku, Poľsko, Rakúsko, Maďarsko, Rumunsko, Chorvátsko a Srbsko.

V tejto súvislosti podnikateľ Slovnaft, a.s. uviedol, že:

1a) Úrad sa nevysporiadal s jeho námietkou, že cit.: „Cenová úroveň je ovplyvňovaná medzinárodnými cenami ropných výrobkov, t.j. že v praxi Spoločnosť pri určovaní cien posudzuje aj ceny alternatívnych dodávok, ktoré je trh ochotný akceptovať.“

1b) „Štruktúra trhu s benzínom a motorovou naftou (kanály pre dodávky a predaj, definovaná funkcia trhových hráčov a pod.) na Slovensku a v iných krajinách strednej Európy je v podstate podobná. Na každom spomenutom trhu má vedúce postavenie prirodzene domáca rafinéria a trhy sa vyznačujú silnou obchodnou výmenou s rafinérskymi produktmi. Bežným postupom je, že každá domáca rafinéria má založené dcérske spoločnosti v okolitých krajinách, prostredníctvom ktorých realizuje predaj (export) vlastnej produkcie na okolitých trhoch. O silnej  orientácii na okolité trhy svedčí aj skutočnosť, že podiel príjmov  z exportu napr. produktov  PKN Orlen, Poľsko tvoril 37% na celkových tržbách  alebo podiel príjmov z exportu produktov skupiny UNIPETROL, Česko tvoril 42% na celkových tržbách. Medzi krajinami Strednej Európy prebieha veľká medzištátna obchodná výmena, a to dokonca bez ohľadu na to, či domáca rafinéria má prebytok výrobných kapacít nad domácou spotrebou alebo nie. To je dôkazom prítomnosti rozvinutej konkurencie.“ Podnikateľ Slovnaft, a.s. predložil tabuľku o výrobe a spotrebe, ktorá podľa jeho názoru dokumentuje, že cit.: „Slovensko je podobný trh ako ostatné trhy v Strednej Európe, resp. v celej EÚ, nakoľko podiel importov rafinérskych výrobkov na Slovensko je výrazný. Tento podiel dosahuje výšku 42%, čo  je len o 5% nižšie ako je priemer celej EÚ, a to dokonca v podmienkach, keď samotná výroba na Slovensku viac než dvojnásobne prekrýva domácu spotrebu, čo je unikátne v rámci EÚ. Rozvoj konkurencie na Slovensku je dokonca väčší ako v ČR, Poľsku, Maďarsku (teda porovnateľných krajín z hľadiska ekonomickej úrovne a z hľadiska preferencií a kúpyschopnosti zákazníkov), nakoľko podiel dovozov ropných produktov, z ktorých drvivú väčšinu tvoria pohonné látky, predstavoval  v roku 2005 42% z domácej spotreby, čo bolo výrazne viac, ako v ostatných krajinách Strednej Európy.“

1c) „Neexistujú žiadne administratívne ani colné bariéry dovozu benzínu alebo motorovej nafty na Slovensko ani do žiadnej inej krajiny v strednej Európe... čo poukazuje na bezproblémovú možnosť reálnych aj potenciálnych  konkurentov dovážať pohonné látky na územie Slovenskej republiky.“

1d) „Hospodárnosť dodávok z dovozových zdrojov závisí predovšetkým 
od logistických nákladov z pôvodného miesta produktu až po destináciu na Slovensku. Praktické skúsenosti dokazujú, že účinnou logistikou je možné konkurovať na zahraničných trhoch v rádiuse až do 500 km. Spoločnosť  umiestňuje svoje produkty v tomto rádiuse práve tak, ako iné rafinérie. Z tohto pohľadu  a s ohľadom na malú rozlohu Slovenska nie je možné chápať slovenský trh ako samostatný a homogénny.“

1e) “Momentálne je slovenský trh zásobovaný z 9 rozličných zdrojov, to znamená 
8 rozličných zahraničných rafinérii okrem Spoločnosti. Tieto zahraničné rafinérie obvykle ponúkajú svoje produkty vo forme benzínu a motorovej nafty na svojich domácich ako aj na zahraničných trhoch. V dôsledku toho sa na trhoch v rádiuse 300-500 km od týchto rafinérií objavujú významné presahy a tieto vytvárajú jedinečný stredoeurópsky trh s benzínom a motorovou naftou... Podobne ako všade vo svete aj rafinérie v Strednej a Východnej Európe  sa snažia predať vysoký podiel svojich výrobkov v okruhu približne 200-300 km od rafinérie, v ktorom je možné hospodárnym spôsobom zásobovať veľkoobchodných zákazníkov (s relatívne nízkymi logistickými nákladmi a v krátkom čase). Preto platí všeobecné pravidlo, že rafinérie sú aktívne na trhu, ktorý sa nachádza v ich prirodzenom akčnom rádiuse, bez ohľadu na národné hranice alebo trhy, ktoré do tohto  akčného rádiusu spadajú. Berúc do úvahy uvedenú skutočnosť a okruh 200-300 km od rafinérie, nie je prekvapujúce, že spoločnosti s vlastnou rafinériou alebo vlastnými rafinériami majú vysoký trhový podiel v malých a stredne veľkých krajinách Strednej a Východnej Európy, pretože  ich akčný rádius pokrýva prakticky celú krajinu. Z pohľadu krajín len menšia časť, [obchodné tajomstvo] % výroby benzínu a motorovej nafty Spoločnosťou sa ponúka na Slovensku, väčšia časť sa exportuje v rámci akčného rádiusu jej rafinérie, ktorý pokrýva predovšetkým nasledujúce krajiny: Česká republika, Poľsko, Rakúsko, Nemecko, Maďarsko“.

1f) Podnikateľ Slovnaft, a.s. poukazuje na silnú medzinárodnú obchodnú výmenu produktov rafinérii medzi krajinami. V tejto súvislosti uvádza cit.: „Tento fakt je odôvodnený tým, že celá Európa a geograficky blízke krajiny bývalého Sovietskeho zväzu majú k dispozícii nadbytok výrobných kapacít rafinérii. Medzinárodná výmena prebieha nielen  medzi susediacimi krajinami, ale okrem nadbytku rafinérskych produktov v regióne strednej a východnej Európy je do značnej miery stimulovaná aj vysokým počtom nezávislých konkurenčných spoločností, ktoré majú celkom prirodzene, protichodné záujmy. Podľa štatistík Eurostatu táto situácia t.j. súbežný vývoz a dovoz rafinérskych produktov nastáva v každej krajine v tomto regióne.“

1g) „Reálnu konkurenciu na slovenskom trhu významne zostrujú aj ropné spoločnosti, ktoré majú sídlo v nečlenských štátoch EÚ. V krajinách ako Ukrajina, Bielorusko, Rusko, Kazachstan alebo Rumunsko je mzdová úroveň ako i úroveň energií na extrémne nízkej úrovni a to i v porovnaní so Slovenskom. Navyše samotná rafinérska výroba nepodlieha takým prísnym enviromentálnym požiadavkám akým sú vystavené rafinérie v EÚ, čo ju podstatne zlacňuje. Tieto faktory umožňujú, aby sa dovoz  z týchto rafinérii vyplatil, a to aj napriek väčšej vzdialenosti. Napríklad obrovská  rafinéria Mozyr v Bielorusku svoj nadbytok rafinérskej produkcie veľmi lacno cez produktovodný systém exportuje až na hranice Poľska či Slovenska, a  tým sa stáva reálnou konkurenciou všetkým ropným spoločnostiam, ktoré zásobujú stredné a východné Slovensko. Okrem nižších výrobných nákladov, než je štandard v neregulovaných trhových ekonomikách vo svete a relatívne nízkych prepravných nákladov ťažia tiež z toho, že môžu na území členských krajín  EÚ predávať palivá s vyšším obsahom síry, ako sú palivá vyrábané špičkovými európskymi rafinériami. Povinnosť predávať na území EÚ palivá s obsahom síry  do 10 kg na milión kilogramov paliva (ppm) je platná až od roku 2009, a preto motorové palivá zo spomenutých krajín východnej Európy s obsahom síry do 50 ppm sú stále na našom trhu akceptovateľné a vďaka svojej nízkej cene aj žiadané.“

1h) Podnikateľ Slovnaft, a.s. poukazuje na predložený graf-vývoj priemerných konečných cien  nafty a benzínu podľa Eurostat. V rozklade uvádza cit.: „Motorové palivá sa obchodujú na medzinárodnom trhu v cenách bez daňového zaťaženia. Rozdiel v takýchto cenách je minimálny, predstavuje max. do 3 eurocentov na liter, zväčša pokiaľ nie je na trhu nejaká kritická situácia, však rozptyl je 1-2 eurocenty, teda v prepočte na SKK niekoľko desiatok halierov na jeden liter paliva... Ak by ceny na jednom trhu boli privysoké, celkom určite by konkurenčné  spoločnosti z okolitých krajín umiestňovali svoje produkty na tomto trhu vo väčšej miere, keďže by na ňom mohli dosahovať vyššie marže než na domácom trhu. Ak by ceny palív boli prinízke, celkom určite by konkurenčné spoločnosti tieto palivá vykúpili a exportovali do krajín, kde sú ceny vyššie a realizovali by tak arbitrážny zisk. Na  tomto  trhu by tak vznikol  reálny nedostatok palív. Postavenie Slovenska v tomto prípade je navyše zraniteľnejšie z toho dôvodu, že je to najmenší trh. A teda aj s malým objemom paliva, pri neštandardnej – netrhovej cenotvorbe ropných spoločností na slovenskom trhu, je možné spôsobiť zásadnú zmenu trhových podielov. Keby bol slovenský trh autonómny, a teda ak by nejaký účastník na ňom mohol aplikovať svoju silu bez obmedzenia, tak by celkom určite ceny na ňom boli vyššie než inde.“ Podnikateľ Slovnaft, a.s. tiež uviedol, že ceny v Slovenskej republike kopírujú medzinárodné trendy, čo je dôkazom ostrého konkurenčného boja. Ďalej uvádza, že preukázal existenciu potenciálu zásobovania územia SR aj z iných zdrojov.

1i) Podnikateľ Slovnaft, a.s. poukázal opätovne na relevantné EÚ prípadové právo – prípad číslo COMP/M.3291- Preem Skandinavska Raffinaderi, pri ktorom Európska komisia pri preverovaní „nemaloobchodných predajov rafinérskych produktov“, dospela k záveru, že s ohľadom na intenzitu exportu a importu v regióne relevantný geografický trh pre nemaloobchodný predaj rafinérskych produktov  je minimálne škandinávsky región (Dánsko, Fínsko, Nórsko a Švédsko).

2. Veľkoobchodný relevantný trh z geografického hľadiska definovaný na národnej úrovni  musí rozlišovať medzi trhmi predajcov a koncových užívateľov.

	V tejto súvislosti ďalej uviedol:

2a) „Podľa názoru Spoločnosti je zavádzajúce tvrdenie Úradu, podľa ktorého ním zadefinovaný relevantný trh najlepšie zohľadní pozíciu a silu Spoločnosti na trhu. Takéto tvrdenie možno považovať aj za účelové, ktoré akoby smerovalo k tomu, že Úrad definoval relevantný trh tak, aby mohol čo najjednoduchšie preukázať dominantné postavenie Spoločnosti.“

2b) „Obe uvedené skupiny zákazníkov vykazujú odlišné charakteristiky z pohľadu dovozných možností (u predajcov uskutočňované dovozy, disponovanie skladovými kapacitami, existencia vlastnej distribučnej siete a cenovej citlivosti)... Spoločnosť v súvislosti s uvedeným konštatuje, že aj z hľadiska objemu jednotlivých odberov, účelu odberov, spôsobu dodávok a v neposlednom rade aj z hľadiska rôzneho charakteru dopadov prípadného zneužitia dominantného postavenia, relevantný trh predajcov a relevantný trh koncových užívateľov treba považovať za samostatné relevantné trhy.“

2c) Podnikateľ Slovnaft, a.s. namieta voči tvrdeniu úradu, že je jedným z najväčších rafinérsko-petrochemických  kombinátov v Strednej Európe. Poukazuje na dokument v ktorom jeho priamy konkurent  PKN Orlen  špecifikuje kľúčové rafinérie v regióne, a to podľa výrobných kapacít. Uvádza cit.: „Je zrejmé, že v niektorých krajinách (Česko, Srbsko, Chorvátsko, Rumunsko, Poľsko) pôsobia viaceré rafinérie, ktoré sú však navzájom z nevyhnutných výrobných a logistických dôvodov poprepájané, sú vlastnené a riadené jednou spoločnosťou a ktorých úhrnná výrobná kapacita prevyšuje kapacitu Spoločnosti. Zo skúmaných 11 rafinérsko-petrochemických komplexov v jednotlivých krajinách  je až 9 väčších než je Spoločnosť. Pre objektívne porovnanie rafinérskych kapacít, je potrebné posudzovať viaceré rafinérske kapacity  nachádzajúce sa na území jedného štátu a zároveň vlastnené a riadené jednou spoločnosťou  za  jednu rafinérsku kapacitu. V súvislosti  s uvedeným Spoločnosť ďalej uvádza skutočnosť, že Úrad sa mal zamerať na posúdenie kapacít rafinérie Spoločnosti samostatne a nie brať do úvahy kapacity celej skupiny MOL, a to z dôvodu, že v iných krajinách, kde je viacero rafinérii, tieto samostatne efektívne a konkurencieschopne pôsobiť nemôžu, zatiaľ čo rafinéria Spoločnosti áno.“

2d) „...na to, aby bol schopný účinne poskytovať služby veľkoobchodným zákazníkom, musí trhový hráč disponovať skladovacími zariadeniami  v blízkosti, v rádiuse približne [obchodné tajomstvo] km od zákazníkov, ktorých zásobuje. ...existuje dostatočný počet voľných kapacít na území Slovenskej republiky, ktoré už užívajú alebo môžu využívať konkurenti Spoločnosti... Na území Slovenskej republiky existuje 11 aktívnych skladovacích zariadení, ktoré vlastnia a používajú konkurenti Spoločnosti, kým 3 skladovacie zariadenia sú pod kontrolou spoločnosti Slovnaft. Okrem toho existuje viacero skladov v blízkosti hraníc Slovenska na území Poľska, Českej republiky a Rakúska, odkiaľ sa realizuje veľkoobchodné zásobovanie cestnými cisternovými vozidlami, a  to rýchlo a účinne.“

2e) Podnikateľ Slovnaft, a.s. poukázal na vyjadrenie spoločnosti DUNAJ PETROL TRADE, podľa ktorého je celkový výkon ich skladu v Komárne 60 kt mesačne, čo predstavuje 35%  celkovej mesačnej spotreby slovenského trhu. Ďalej uvádza 
cit.: „Spoločnosť má rovnako vedomosť (spoločnosť ROTH, terminál Graz), že je možné dosiahnuť ročný obrat [obchodné tajomstvo] kt v skladovacom zariadení veľkosti [obchodné tajomstvo] m3. Až [obchodné tajomstvo] m3 skladovej kapacity je k dispozícii pre konkurentov Spoločnosti, odkiaľ je možné ročne odpredať [obchodné tajomstvo] kt  produktov, čo je viac ako trikrát toľko  ako je slovenská spotreba.“ Podnikateľ Slovnaft, a.s. poukazuje na vyjadrenia tretích strán  v spise, a to spoločnosti, Shell, spoločnosti DUNAJ PETROL TRADE, a.s., spoločnosti PROGRESS TRADING a.s. a Letiska M.R. Štefánika, ktoré podľa jeho názoru potvrdzujú jeho tvrdenie, že jeho konkurenti majú dostatok skladovacích kapacít.

2f) Slovnaft, a.s. ďalej uvádza, že cit. : „...skladuje palivá v 3 skladoch aj pre potreby Správy štátnych hmotných rezerv. Taktiež, v posledných rokoch sa počet skladovacích  zariadení  Spoločnosti znížil z toho dôvodu, že pri distribúcii palív a charakteristike trhu s palivom na Slovensku je pre Spoločnosť výhodnejšie zásobovať slovenský trh  autocisternami, a to až do vzdialenosti 350 km. Takúto  účinnosť distribúcie dosahujú aj konkurenti Spoločnosti (OMV 40% dovozov realizovaných autocisternami, UNIRAF 60% dovozov realizovaných autocisternami, Conoco 100% dovozov realizovaných  autocisternami), ktorí disponujú skladovacími zariadeniami v blízkosti hraníc so SR (napr. Strelice, Loukov, Přerov, prípadne časť dodávok vozia priamo z rafinérie – napr. UNIRAF SK, CONOCO).“ 

Spoločnosť zároveň konštatuje, že odpredala skladovacie zariadenia, ktoré nevyužívala, iným podnikateľským subjektom, čím podporila vývoj konkurencie na distribučnom trhu na území SR. Spoločnosť vlastnila skladovacie zariadenia v [obchodné tajomstvo] kým skladovacie priestory v [obchodné tajomstvo] boli prenajaté. Tiež je dôležité vziať do úvahy maximálnu obrátkovosť palív v týchto skladoch, ktorá sa môže pohybovať v rozpätí od 5 do 7 krát mesačne... Sklady Spoločnosť vlastnila a prevádzkovala v [obchodné tajomstvo] a teda má presný prehľad o ich kapacitách. Spoločnosť si prenajímala alebo prenajíma  skladovacie kapacity [obchodné tajomstvo]. Spoločnosť má so spoločnosťami, ktoré vlastnia alebo prevádzkujú uvedené sklady aktívny obchodný styk [obchodné tajomstvo]. Spoločnosť získala informácie súvisiace s kapacitami skladov, keď bola oslovená s ponukou na predaj, respektíve prenájom skladových kapacít [obchodné tajomstvo]. 

2f) Podnikateľ Slovnaft, a.s. nesúhlasí s tvrdením úradu, podľa ktorého má rozhodujúci význam objem predaja  PHM na čerpacích  staniciach a podľa tohto ukazovateľa Slovnaft, a.s. má dlhodobo najvyšší trhový podiel. Poukazuje na to, že rozvojom konkurencie v posledných rokoch tento podiel výrazne klesol od roku 2004 z [obchodné tajomstvo]% na [obchodné tajomstvo]% v roku 2006.

2g) V rozklade ďalej podnikateľ Slovnaft, a.s. uvádza cit.: „Zvyšovanie spotreby PHM na trhu je odôvodnené z roka na rok rastom HDP, priemyselnej výroby, stavebných výkonov, výstavbou diaľnic ako aj rastúcim predajom úžitkových a osobných automobilov. Tieto faktory spôsobili, že predaj motorovej nafty prostredníctvom siete čerpacích staníc vzrastal medziročne v priemere o 12,3%. Naopak zmena štruktúry predaja osobných automobilov... V roku 2006 každé druhé predané auto malo dieslový motor oproti roku 1996, kedy to bolo každé piate a hlavne prudký rozmach  čerpacích staníc hypermarketov  od roku 2004 spôsobil, že predaj automobilových benzínov po rokoch nárastu začal stagnovať, resp. poklesol.
	
Závery Rady úradu

	Prvým krokom pri posudzovaní, či určitý podnikateľ má dominantné postavenie, je zadefinovanie relevantného trhu. Definovanie relevantného trhu je nástrojom na identifikovanie reálnych konkurenčných tlakov na správanie skúmaných podnikateľov. Teda vymedzenie takých výrobkov a geografickej oblasti, ktoré môžu reálne ovplyvniť trhové správanie skúmaného podniku a zabrániť jeho nezávislému správaniu. Firmy  sú vystavené konkurenčným tlakom na základe substitútov na strane dopytu a na strane ponuky. V rozhodnutí Continental Can Co Inc. (Case 6/72 (1973) ECR 215) Európsky súdny dvor uviedol, že trh musí byť Európskou Komisiou zadefinovaný pred posudzovaním, či určitý podnikateľ má dominantné postavenie.

Tovarový relevantný trh

	Prvostupňový orgán v napadnutom rozhodnutí zadefinoval z hľadiska tovarového dva  relevantné trhy na úrovni veľkoobchodu, a to relevantný trh veľkoobchodu s motorovou naftou a relevantný trh veľkoobchodu s automobilovými benzínmi. 

	Podľa § 3 ods. 3 zákona  je relevantný trh priestorový a časový súbeh ponuky a dopytu takých tovarov, ktoré sú na uspokojenie určitých potrieb z hľadiska užívateľa zhodné alebo vzájomne zastupiteľné.

	Podľa § 3 ods. 4 zákona tovarový relevantný trh zahŕňa zhodné alebo vzájomne zastupiteľné tovary schopné uspokojiť určitú potrebu užívateľov.

	Na jeden tovarový relevantný trh patria len tovary, ktoré sú z hľadiska užívateľov vzájomne zastupiteľné. V tejto súvislosti sa úrad ako aj Rada úradu zaoberali  možnosťou zastupiteľnosti produktov, t.j. nafty a automobilových benzínov, vzhľadom na uspokojovanie určitých potrieb užívateľov. Oba orgány  dospeli k rovnakému záveru, že motorová nafta a automobilové benzíny predstavujú odlišné typy pohonných hmôt, ktoré nie je možné agregovať do jednej kategórie na účely definície tovarového relevantného trhu, pretože nafta a automobilové benzíny sú produkty, ktoré nie sú substitútmi a preto ich ani  nie je možné navzájom nahrádzať. 

	Európska komisia už niekoľko rokov konzistentne rozhoduje, že každý rafinérsky produkt, vrátane motorovej nafty a  automobilového benzínu, vytvára na veľkoobchodnej úrovni samostatný relevantný trh, viď napr. rozhodnutie No.IV/M1383-Exxon/Mobil, No.IV/M.727-BP/Mobil a  ďalšie. Túto skutočnosť nenamietal v konaní ani účastník konania.

	Avšak v súvislosti s úradom zadefinovaným veľkoobchodným trhom nafty a veľkoobchodným trhom benzínu namietal, že podľa jeho názoru majú byť zadefinované dva veľkoobchodné relevantné trhy pre každý produkt, a to relevantný trh veľkoobchodného predaja  automobilových benzínov predajcom a relevantný trh veľkoobchodného predaja automobilových benzínov koncovým užívateľom a relevantný trh veľkoobchodného predaja motorovej nafty predajcom a relevantný trh veľkoobchodného predaja motorovej nafty koncovým užívateľom, ktoré sú  podľa  jeho názoru samostatnými relevantnými  trhmi.

	Účastník konania poukázal  na rozdiely  pri veľkoobchodnom predaji pohonných hmôt  predajcom a  koncovým užívateľom, ktoré podľa neho spočívajú v tom, že tieto dve skupiny zákazníkov vykazujú odlišné charakteristiky z pohľadu dovozných možností (uskutočňované dovozy u predajcov, disponovanie skladovými kapacitami, existencia vlastnej distribučnej siete a cenovej citlivosti) a že tieto kategórie jeho odberateľov odoberajú  pohonné hmoty na iný, resp. odlišný  účel. Ďalej tiež argumentuje, že aj z hľadiska objemu jednotlivých odberov, účelu odberov, spôsobu dodávok a v neposlednom rade aj z hľadiska rôzneho charakteru dopadov prípadného zneužitia dominantného postavenia, relevantný trh predajcov a relevantný trh koncových užívateľov treba podľa jeho názoru považovať za samostatné relevantné trhy.

	 Účastník konania vo svojich podaniach uviedol aj  ďalšie  odlišnosti medzi týmito dvoma kategóriami:

-	v prípade predajcov účelom nákupu pohonných hmôt je tvorba marže pri ďalšom predaji konečným užívateľom,
-	predajcovia majú vo väčšine prípadov minimálne dva zdroje,
-	predajcovia majú možnosť dovozu pohonných hmôt z vlastných rafinérií, 
-	predajcovia robia vo veľkej miere tzv. špekulatívne obchody,
-	predajcovia majú na rozdiel od konečných spotrebiteľov vybudovanú vlastnú sieť konečných odberateľov, 
-	pre predajcov je ponúkaný odber aj v železničných cisternách,
-	v rabatových pásmach nad 10 000 000 litrov sa pohybujú iba predajcovia, 
-	pre predajcov sa poskytuje v prípade ich žiadosti aditivácia pohonných hmôt, 
-	prevažná väčšina predajcov má prenajaté skladové kapacity, 
-	koneční užívatelia využívajú kombinovaný odber a využívajú pohonné hmoty výlučne pre vlastnú spotrebu, 
-	koneční užívatelia nemajú veľké skladové kapacity, preferujú jedného dodávateľa         a tiež, 
-	že určitá skupina konečných užívateľov dopytuje dodávky pohonných hmôt formou verejného obstarávania.

	 V tejto súvislosti je v prvom rade potrebné zdôrazniť, že inštitút relevantného trhu je výlučne inštitút súťažného práva, kde sa aplikujú kritéria imanentné tomuto odvetviu práva, preto aj existencia istých charakteristík, resp. odlišností odberateľov môže byť zohľadňovaná a vyhodnotená len na základe kritérií, prostredníctvom ktorých súťažné orgány definujú relevantné trhy. 

Rada úradu a ani úrad nepopierali, že v prípade predajcov a  konečných užívateľov existujú odlišnosti, ktoré uvádza podnikateľ Slovnaft, a.s. vo svojom vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia. 

Účastníkom konania uvádzané odlišnosti však nie sú argumentmi pre delenie trhu podľa kategórií, resp. pre iné zadefinovanie tovarového relevantného trhu.
 
	Výpočet odlišností medzi predajcami a konečnými užívateľmi vymenovaný  podnikateľom Slovnaft, a.s. si navyše aj protirečí. Účastník konania napríklad uvádza, že prevažná väčšina predajcov (t.j. nie všetci) má prenajaté skladové kapacity, súčasne pritom používa túto skutočnosť (prenajaté kapacity) ako kritérium na oddelenie tejto kategórie odberateľov od druhej. Teda ak by sa hypoteticky bralo do úvahy  predmetné tvrdenie ako správne, potom by sme mali pred sebou ďalšie trhy, a to pre predajcov s prenajatými kapacitami a pre predajcov bez skladovacích kapacít a pod. Podobne pri aditivácii tiež nejde o kritérium charakteristické pre všetkých predajcov, keďže o ňu žiadali iba dvaja predajcovia, a to OMV a Shell. Skutočnosť, že v rabatovom pásme nad 10 000 000 litrov sa pohybujú iba predajcovia, je zdôvodniteľné nie príslušnosťou ku kategórii predajcu, ale odoberaným množstvom. Predajcovia a koneční užívatelia sa neprekrývajú len pokiaľ ide o toto uvedené konkrétne rabatové pásmo, v ostatných rabatových pásmach sa podľa odobratého množstva vyskytujú rovnako predajcovia a koneční užívatelia, čo by opätovne viedlo k  nesprávnemu atomizovaniu na samostatné  subtrhy podľa jednotlivých rabatových pásiem. O tom, že navrhovaná argumentácia je  iba snaha umelo znížiť silnú trhovú pozíciu Slovnaftu, a.s. svedčí aj skutočnosť, že ani samotný podnikateľ Slovnaft, a.s. reálne neakceptoval takúto segmentáciu už aj napríklad tým, že nikdy nestanovil samostatné rabatové pásma pre predajcov a pre konečných spotrebiteľov.  
	
	Súťažná teória pripúšťa, že v niektorých špecifických prípadoch môže   byť trh definovaný aj užšie podľa kategórii zákazníkov. Platí to však iba v prípade, ak tieto skupiny zákazníkov sú tak odlišné a samostatné, že je možná diferencovaná obchodná politika, a teda dodávateľ vie identifikovať odlišné skupiny zákazníkov a v momente dodávky vie presne zistiť do ktorej skupiny zákazníkov daný subjekt patrí a určiť im rozdielnu cenu. Súčasne však arbitráž medzi nimi nie je možná.

Preto v súlade so súťažnou teóriou a v zmysle Oznámenia Európskej komisie o definícii relevantného trhu pre účely komunitárneho súťažného práva, ako aj judikatúry európskych súdov, na to aby bolo možné jasne odčleniť skupiny zákazníkov, musia byť kumulatívne splnené 2 podmienky:

•	je možné jasne identifikovať rôzne skupiny zákazníkov, pričom je možné identifikovať príslušnosť určitého zákazníka ku konkrétnej skupine,  a súčasne 
•	obchodná výmena medzi skupinami zákazníkov nie je možná.

Iba pri splnení týchto podmienok je možné relevantný trh zúžiť podľa zákazníkov. 

 	V posudzovanom prípade tieto podmienky neboli naplnené. Jednak podnikateľom Slovnaft, a.s. navrhované skupiny (predajcov a konečných  odberateľov) nie sú striktne oddeliteľné a medzi skupinou predajcov a skupinou konečných odberateľov nie je vylúčená obchodná výmena. Konečný odberateľ môže nakupovať aj od akéhokoľvek predajcu, ktorému predáva Slovnaft, a.s., teda nielen od samotného podnikateľa Slovnaft, a.s..   

Podnikateľ Slovnaft, a.s. neponúkal rovnaký produkt za cenu odlišnú pre tieto dve kategórie odberateľov (koneční užívatelia a predajcovia). Cenu určoval rôzne aj pre zákazníkov v rámci ním vymedzených tzv. kategórií, čiže rôzne pre jednotlivých predajcov v rámci skupiny predajcov a rôzne pre jednotlivých konečných odberateľov, t.j. k diskriminácii a rozdielnym podmienkam zo strany Slovnaft a.s. dochádzalo v rámci, resp. medzi zákazníkmi, ktoré účastník charakterizoval ako samostatnú skupinu, čomu sa Rada úradu detailnejšie venuje v časti popisujúcej praktiku. 

V uvedenom prípade nie sú kumulatívne naplnené podmienky pre užšie vymedzenie relevantného trhu a preto nie je možná akceptácia argumentácie účastníka konania.

	Rada úradu taktiež preverovala, či napr. samotná spoločnosť Slovnaft, a.s. a ďalšie subjekty pôsobiace na trhu, uplatňovali voči týmto kategóriám svojich odberateľov rozdielny prístup z hľadiska obchodnej a najmä cenovej politiky.

	Listom pod značkou 6274/PMÚ SR/2004 úrad žiadal podnikateľa Slovnaft, a.s., aby charakterizoval typické kategórie odberateľov pre automobilové benzíny a motorovú naftu. Súčasne úrad žiadal o predloženie obchodných podmienok pre každú kategóriu odberateľov, vývoj cien ako aj o predloženie zmlúv  uzatvorených s každou kategóriou odberateľov.

	Podnikateľ Slovnaft, a.s. listom č. 6274/PMÚ SR/2004 zo dňa 05.01.2005 uviedol, že pre  jeho internú potrebu sú zákazníci rozdelení [obchodné tajomstvo]. Samotný podnikateľ Slovnaft, a.s. teda doposiaľ vo svojom internom členení nečlenil zákazníkov na dve skupiny – predajcov a konečných užívateľov. Navyše uviedol, že medzi týmito kategóriami jeho odberateľov neexistujú  žiadne rozdiely. V liste zo dňa 05.01.2005 ďalej podnikateľ Slovnaft, a.s. uviedol, že spoločnosť nemá samostatné obchodné podmienky pre rôzne skupiny odberateľov.

	Rada úradu  zistila, že spoločnosť Slovnaft, a.s. vypracovala interný dokument [obchodné tajomstvo], ktorý je súčasťou spisového materiálu  a bol platný pre všetky kategórie jeho odberateľov na úrovni veľkoobchodného predaja  pre rok 2004, 2005 aj 2006. Uvedený materiál potvrdzuje skutočnosť, že samotný podnikateľ Slovnaft, a.s. nestanovuje žiadne odlišnosti pri stanovovaní cien pre predajcov a konečných užívateľov. 

Z analýzy zmlúv  uzavretých s predajcami  a s konečnými užívateľmi, ktoré sú súčasťou spisového materiálu vyplýva, že pre obe kategórie odberateľov sú uzatvárané zmluvy zvyčajne na obdobie jedného roka, pričom tieto  zmluvy nevykazujú odlišnosti z pohľadu toho, či sú uzatvorené s odberateľmi ako predajcami alebo konečnými užívateľmi. V konaní sa tiež nepreukázalo, že by účastník  konania uzatváral zmluvy s predajcami na nadnárodnej úrovni, ako to tvrdil vo výzve pred vydaním rozhodnutia.

V tejto súvislosti je tiež potrebné uviesť, že pri veľkoobchodnom predaji automobilových benzínov a motorovej nafty, ako vyplýva z vykonaného dokazovania,  je štandardné aj u iných podnikateľských subjektov – konkurentov podnikateľa Slovnaft, a.s., že nevyčleňujú samostatné skupiny zákazníkov, predajcov a konečných odberateľov, a majú rovnaké obchodné podmienky a cenovú politiku voči všetkým odberateľom. 

Tovarový relevantný trh veľkoobchodu s motorovou naftou a relevantný trh veľkoobchodu s automobilovými benzínmi zahŕňajú všetky dodávky pohonných hmôt na trh SR uskutočňované spoločnosťou Slovnaft, a.s. a ostatnými rafinériami a to bez ohľadu na to, či sa dané tovary dodávajú konečným užívateľom (poľnohospodárom, dopravcom, stavebným firmám a pod.), vlastnej maloobchodnej sieti resp. iným nezávislým prevádzkovateľom maloobchodných sietí alebo iným obchodníkom s pohonnými látkami. Na danom relevantnom trhu zo strany rôznych odberateľov alebo  skupín odberateľov je dopyt vždy po dodávkach nafty alebo automobilového benzínu, ktoré sú schopní zabezpečovať, v prvom rade,  najmä domáca rafinéria Slovnaft, a.s. a čiastočne formou dovozov zahraničné rafinérie a to najmä prostredníctvom svojich dcérskych spoločností.
 
	V súvislosti s námietkou podnikateľa Slovnaft, a.s. pod bodom 2b) Rada úradu konštatuje, že možnosť predajcov zabezpečovať si alternatívne zdroje prostredníctvom dovozov ako aj  skutočnosť, že predajcovia disponujú skladovacími kapacitami, resp. že majú vybudovaný vlastný distribučný systém  je v súvislosti s možnosťou užšieho členenia  relevantného trhu irelevantná. Tieto skutočnosti nie sú dôvodom na to, aby  predajcovia a koneční užívatelia mohli byť vymedzení ako odlišné uzavreté skupiny, medzi ktorými nemôže dochádzať k obchodnej výmene.

Ostatné namietané faktory ako cenová citlivosť, existencia vlastných skladov,  vlastnej distribučnej siete,  dovozné možnosti, objemy, tvorba marže či špekulatívne obchody, uplatňovanie verejného obstarávania a pod. nesúvisia s možnosťou užších členení trhov  podľa kategórií odberateľov a v zmysle súťažného práva ich nie je možné aplikovať. 	
	 
	Podnikateľ Slovnaft, a.s. poukazoval aj na to, že v prípade oboch kategórii odberateľov, t.j. predajcov a konečných užívateľov, ide aj o  rôzny charakter dopadov prípadného zneužitia dominantného postavenia. Podľa názoru Rady je tu obrátená kauzalita – ak by bolo možné užšie segmentovať trhy, potom by mohli byť aj iné dopady, ale to neznamená, že pripustenie tejto teoretickej možnosti spätne validuje návrh účastníka konania na užšiu segmentáciu trhu.
 
	 Závery prvostupňového orgánu ako aj Rady úradu potvrdzuje rozhodovacia prax Európskej komisie, v rámci ktorej nikdy neboli definované relevantné trhy veľkoobchodného predaja rafinovaných produktov (vrátane trhu veľkoobchodného predaja automobilových benzínov a motorovej nafty) tak, ako to navrhuje podnikateľ Slovnaft, a.s.. V tejto súvislosti poukazuje Rada úradu napr. na rozhodnutie Európskej komisie No IV/M.727-BP/Mobil, rozhodnutie No COMP/M.1383 – Exxon/Mobil, rozhodnutie  No COMP/M.3543 – PKN Orlen/Unipetrol, rozhodnutie No COMP/M.4002 – OMV/ARAL, alebo  rozhodnutie  No COMP/B-1/38348 – Repsol CPP SA,  kde bol definovaný relevantný trh obdobne ako v tomto prípade.
	
Na základe všetkých vyššie uvedených skutočností ako aj absencie dôkazov o preukázaní odlíšiteľnosti kategórií zákazníkov bez možnosti arbitráže medzi nimi, rozdielnej obchodnej a cenovej politiky medzi oboma skupinami Rada úradu konštatuje, že úradom definované relevantné tovarové trhy a to relevantný trh veľkoobchodu s naftou a veľkoobchodu s automobilovými benzínmi boli vymedzené správne, v súlade so zákonom a rozhodovacou praxou Európskej Komisie a iných súťažných orgánov, pričom neboli zistené žiadne dôvody, ktoré by odôvodňovali ďalšiu segmentáciu trhu na predajcov a konečných užívateľov.   
 
Priestorový relevantný trh

	Prvostupňový orgán zadefinoval relevantný trh z hľadiska priestorového (geografického) ako územie Slovenskej republiky, proti čomu namietal účastník konania a tvrdil, že trh musí byť väčší ako územie Slovenskej republiky, resp. navrhoval aj jeho zúženie, a to rozčlenením na západné Slovensko a ostatnú časť SR. V prvom prípade konkrétne navrhoval zadefinovať priestorový relevantný trh ako územie Slovenskej republiky, Českej republiky, Poľska, Maďarska, Rakúska, Rumunska, Chorvátska a Srbska. 

	Podľa § 3 ods. 6 zákona priestorový relevantný trh je vymedzený územím, na ktorom sú súťažné podmienky také homogénne, že toto územie môže byť odčlenené od ostatných území s odlišnými súťažnými podmienkami.

	Rada úradu preskúmala vymedzenie priestorového relevantného trhu úradom, ako aj námietky vznesené  účastníkom konania. 	
 
	Ako  vyplýva z vyššie uvedeného ustanovenia zákona, priestorový relevantný trh  sa definuje ako priestor, na ktorom dotknutí podnikatelia pôsobia na strane ponuky a dopytu produktov a služieb a na ktorom sú súťažné podmienky dostatočne homogénne a tento priestor môže byť odčlenený od okolitých oblastí pretože sa na nich súťažné podmienky líšia.  Zo súťažnej praxe vyplýva, že v prípadoch, ak národní hráči nie sú vystavení výrazným konkurenčným tlakom zo zahraničia, priestorový, resp. geografický trh môže byť definovaný len ako trh národný, resp. užší ako národný. 

Podnikateľ Slovnaft, a.s. na úrovni veľkoobchodného predaja s pohonnými hmotami pôsobí na celom území Slovenskej republiky, kde sa stretáva so svojimi konkurentmi. V rozhodnom období to boli spoločnosti OMV, Česká rafinérska, Shell, PKN Orlen, Oktan, Spectrum a Mozyrská rafinéria.

	 Na tomto trhu zastáva dlhodobo významné postavenie. V rozpätí rokov 2003 až 2005 jeho trhová pozícia, ako vyplýva z  tab. č. 2 a 3, predstavovala na veľkoobchodnom trhu predaja automobilových benzínov od [obchodné tajomstvo]% a na veľkoobchodnom trhu predaja motorovej nafty od [obchodné tajomstvo] %.

Rada úradu považuje za rozhodujúce, že pozícia Slovnaft, a.s. ako najsilnejšieho hráča a vodcu na trhu je dlhodobo neohrozená a jeho podiel na trhu je dlhodobo pomerne stabilný. Pokles jeho  podielu  na trhu v roku 2005 oproti roku 2004, v prípade benzínu [obchodné tajomstvo]% a v prípade nafty [obchodné tajomstvo]%, nijako neohrozil jeho pozíciu vodcu, keďže jeho podiel zostáva významný a  odstup od jeho najbližšieho konkurenta je aj po tomto poklese výrazný, a to  v prípade benzínu [obchodné tajomstvo] % a v prípade nafty až [obchodné tajomstvo]%.

Je nesporné, že podnikateľ Slovnaft, a.s. podniká aj v ďalších krajinách ako Česká republika, Maďarsko, Poľsko, Nemecko, Rakúsko, pretože jeho  produkčné možnosti sú výrazne väčšie ako je schopný akceptovať slovenský trh. Napriek značným exportom do zahraničia však podnikateľ Slovnaft, a.s. na rozdiel od národného, slovenského trhu má na zahraničných trhoch výrazne odlišnú pozíciu a je tak vystavený iným súťažným tlakom v porovnaní s národným trhom. 

Podnikateľ Slovnaft, a.s. vo vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia opätovne poukázal na to, že v iných krajinách strednej Európy je podobná štruktúra trhu s benzínom a naftou ako v Slovenskej republike, t.j. že vedúce postavenie má vždy domáca rafinéria a súčasne uvádza, že jeho slabšia pozícia na zahraničných trhoch nemôže byť dôvodom odmietnutia argumentov vzťahujúcich sa na homogenitu prostredia na zahraničných trhoch. Uvádza cit.: „...postavenie spoločnosti je úplne prirodzené vo vzťahu k štruktúre týchto trhov, nakoľko na nich spoločnosť nie je v pozícii domácej rafinérie. Avšak pri reálnom zhodnotení pozície spoločnosti na týchto trhoch je potrebné brať do úvahy objem celkových dodávok, ktoré spoločnosť na tieto trhy umiestňuje vo vzťahu k objemu dodávok, ktoré sú umiestňované spoločnosťou na domácom trhu. Iba percentuálny aspekt pôsobnosti podnikateľa na určitom trhu bez komplexného zohľadnenia množstva ďalších ekonomických faktorov naznačuje nesprávne vysporiadanie sa s pojmom priestorového relevantného trhu.“

Rada úradu konštatuje, že tvrdenie účastníka konania, že v krajinách strednej Európy má vždy vedúce postavenie domáca rafinéria, nie je argumentom odôvodňujúcim homogenitu súťažného prostredia krajín strednej Európy. Homogénnosť súťažných podmienok na účely definície relevantného trhu sa posudzuje na základe skutočnosti, či spoločnosť Slovnaft, a.s. je vystavená rovnakým súťažným podmienkam v inom regióne, resp. v iných krajinách. V SR dominantné postavenie Slovnaftu, a.s. s vysokým podielom na trhu (tabuľka č. 1) mu umožňuje nezávislé správanie. Pre homogenitu podmienok na iných trhoch je dôležité či  takúto možnosť nezávislého správania má aj na iných trhoch. Vzhľadom na fakt, ktorý potvrdil aj účastník konania, že krajiny majú vygenerovaných silných národných hráčov a vzhľadom na podiely Slovnaftu, a.s. v iných krajinách (tabuľka 
č. 1) nie je takáto možnosť nezávislého správania reálna.  Práve naopak, spoločnosť Slovnaft, a.s. sa musí prispôsobiť súťažným podmienkam inej krajiny a je vystavená úplne iným konkurenčným tlakom v porovnaní s územím v SR. V SR dominuje národný hráč - spoločnosť Slovnaft, a.s., čomu následne  zodpovedá aj úroveň resp.  intenzita súťaže. Tá  je pre spoločnosť Slovnaft, a.s. v porovnaní s inými krajinami, kde exportuje, odlišná, pričom  trhové podiely Slovnaftu, a.s. v susediacich krajinách sú nižšie a rozdielne, čo indikuje, že  v rámci účastníkom konania navrhovaného širšieho geografického celku nemôže ísť o homogénne súťažné prostredie.
	
	Úrad napriek tomu, že spoločnosť Slovnaft, a.s. aj exportuje svoju produkciu mimo územia SR, priestorový relevantný trh vymedzil územím Slovenskej republiky, z dôvodu homogenity súťažných podmienok.. 

Pri skúmaní, aké súťažné tlaky pôsobia na dotknutého podnikateľa nemá žiaden význam porovnávať jeho exportované objemy k domácim dodávkam. Samotná existencia exportu a importu nemá za následok homogenitu súťažných podmienok v priestore, kde sa realizuje. Podstatné je skúmať podiel jeho dodávok k dodávkam jeho konkurentov, teda skúmať trhovú pozíciu spoločnosti na základe miery pokrytia dopytu v tej ktorej krajine v porovnaní s konkurentmi. Ak by sa akceptoval účastníkom konania navrhovaný prístup, exportujúce spoločnosti by nemohli mať na žiadnom trhu dominantné postavenie, čo reálne popierajú viaceré rozhodnutia Európskej komisie, ako aj európskych súdov vedené voči dominantom – úspešným exportérom.

 O rozdielnej pozícii Slovnaft-u, a.s. svedčia aj údaje o jeho podieloch na veľkoobchodných trhoch v SR a v zahraničí, uvedené v tabuľke č. 1,  ktoré predložil samotný účastník konania a z ktorých vyplýva, že nikde mimo územia Slovenskej republiky nedosahuje významný podiel na trhu.

 Tabuľka č. 1 
 Trhový podiel podnikateľa  Slovnaft, a.s. v jednotlivých krajinách

Krajina	Trhový podiel za rok 2004	Trhový podiel za rok 2004	
	Automobilové benzíny	Motorová nafta	
Slovenská repub.	obchodné tajomstvo	obchodné tajomstvo	
Česká republika	obchodné tajomstvo	obchodné tajomstvo	
Rakúsko 	obchodné tajomstvo	obchodné tajomstvo	
Nemecko	obchodné tajomstvo	obchodné tajomstvo	
Poľsko	obchodné tajomstvo	obchodné tajomstvo	
Maďarsko	obchodné tajomstvo	obchodné tajomstvo	

Zdroj: podnikateľ Slovnaft, a.s.  

	Rada úradu sa nestotožňuje s názorom podnikateľa Slovnaft, a.s. uvedeným vo vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia, že výška trhového podielu nie je rozhodujúca vo vzťahu k stanoveniu jeho správania sa na jednotlivých trhoch, pričom rozhodujúcim by malo byť, podľa jeho názoru, skutočné množstvo pohonných hmôt predané na jednotlivých trhoch. V prvom rade je potrebné uviesť, že skutočne predané množstvo vo vzťahu k celkovému dopytu reflektuje pozíciu podnikateľa na danom trhu. Nemožno sa stotožniť s názorom, že obchodná stratégia podnikateľa je rovnaká v situácii keď jeho podiel na trhu  je 70%  alebo napr. 7 %. Vysoký podiel na trhu je spojený s možnosťou nezávislejšieho správania sa, čo nemožno konštatovať pri marginálnej pozícii na trhu. Rada úradu týmto tvrdením zároveň nepopiera tvrdenie účastníka konania, že tento považuje predaj do Českej republiky, Poľska, či do iných krajín za dôležitý, čo ale nemá nijakú relevanciu pre určenie homogénnosti trhu. Homogénnosť trhu nepotvrdzujú ani jeho tvrdenia o tom, že napr. predaj v Českej republike predstavuje 102% z predaja na Slovensku  alebo že predaj v Poľsku predstavuje 46 % z predaja na Slovensku. Uvedené prepočty nemajú v tejto súvislosti žiadnu výpovednú hodnotu. Nezohľadňujú napr. rozličnú veľkosť jednotlivých krajín a tým ich celkovú spotrebu, s následnou trhovou pozíciou spoločnosti odvíjajúcou sa od uspokojovania dopytu dodávaným objemom produkcie. Napriek tomu, že export do určitej krajiny by predstavoval niekoľkonásobok z jeho predaja na území SR stále môže byť na danom trhu iba  marginálnym hráčom. Pre identifikovanie reálnych konkurenčných tlakov na skúmaného podnikateľa sú dôležité podiely na trhu. Vysoké  exporty   podnikateľa bez ich porovnania s celkovou spotrebou na danom trhu nemožno považovať za dôkaz homogenity súťažného  prostredia.

 	Je potrebné tiež podotknúť, že podľa tabuľky uvedenej na str. 11 vyjadrenia účastníka konania k výzve, do krajín ako je Rumunsko alebo Chorvátsko, či Srbsko spoločnosť Slovnaft, a.s. produkty ani neexportuje.

	Pokiaľ ide napr. o Slovinsko (podiel dovozov – 114%), túto krajinu je obtiažne porovnávať so Slovenskom a poukazovať na vysoké dovozy, keďže nemá domácu rafinériu.

Rada úradu v súvislosti s námietkou spoločnosti Slovnaft, a.s. o veľkej medzištátnej obchodnej výmene,  s poukazom na podiel príjmov z exportu produktov PKN Orlen, Poľsko (37%) resp. Unipetrol, Česko (42%) konštatuje, že  tento údaj hovorí iba o príjmoch z celkových exportov uvedených spoločností do iných krajín. Daný údaj nehovorí o prítomnosti týchto spoločností v iných krajinách, ich trhových pozíciách v iných krajinách, štruktúre trhu a s tým súvisiacej homogenite súťaže v rámci  iných geografických trhov. 

Podnikateľ Slovnaft, a.s. predložil úradu štatistický prehľad Eurostatu o výrobe, domácej spotrebe a intenzívnej obchodnej výmene v krajinách EÚ  s poukazom na podiel dovozov na spotrebe v jednotlivých krajinách. Podiel dovozov na územie Slovenskej republiky je podľa podnikateľa Slovnaft, a.s. 42%, čo je podľa jeho názoru znakom intenzívnej konkurencie. Táto námietka je zavádzajúca, nakoľko uvádzaných 42% dovozu obsahuje aj dovozy výrobkov petrochemického priemyslu, ktoré s posudzovaným prípadom nesúvisia. Po ich odpočítaní  je za rok 2005 dovoz nafty vo výške  34,4% a benzínu 37,6%, čo však nemalo vplyv na tú skutočnosť, že podnikateľ  Slovnaft, a.s. si dlhodobo udržuje významnú pozíciu vodcu  na trhu veľkoobchodu s pohonnými hmotami  v rámci územia SR. Navyše tieto dovozy sú realizované viacerými spoločnosťami, takže keď sa zhodnotí trhová pozícia konkurenčných spoločností na veľkoobchodnom trhu, situácia je nasledovná (tabuľka č.  2 a 3):

Tabuľka č. 2  
Podiel dodávok na trhu veľkoobchodného predaja benzínu v SR za roky  2003 -2005

Benzín 	2003	2004	2005	
Slovnaft	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	
OMV	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	
Česká rafinérska	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	
Shell	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	
PKN Orlen	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	
Mozyrska raf.  	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	

Zdroj: prepočty úradu, na základe poskytnutých údajov oslovených podnikateľov

Tabuľka č. 3 
Podiel dodávok na trhu veľkoobchodného predaja  nafty v SR za roky 2003-2005

Nafta 	2003	2004	2005	
Slovnaft	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	
OMV	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	
Česká rafinérska	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	
Shell	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	
Spektrum 	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	
Oktan 	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	
PKN Orlen	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	
Mozyrska raf.  	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	obch.tajomstvo	

Zdroj: prepočty úradu, na základe poskytnutých údajov oslovených podnikateľov
	
Dôležitou otázkou pri definícii priestorového relevantného trhu je tiež, či zdroje veľkoobchodných dodávok nafty a benzínu mimo územia Slovenskej republiky môžu slúžiť ako porovnateľná alternatíva pre odberateľov týchto produktov na území SR, t.j., či pre slovenského odberateľa, či už veľkoobchodníka alebo konečného spotrebiteľa, je k nákupu nafty, alebo benzínu na území Slovenskej republiky plnohodnotnou alternatívou nákup týchto produktov v Poľsku, v Nemecku, v Rumunsku, v Srbsku  alebo  v ďalších krajinách, o ktoré žiada účastník konania rozšíriť priestorový relevantný trh. Aby bolo možné tieto krajiny považovať za homogénne súťažné prostredie s územím Slovenskej republiky je potrebné preukázať, že neexistujú bariéry alebo prekážky spojené s prechodom k substitútom z týchto oblastí. Napr. že prechod na inú alternatívu, t.j. nákup týchto produktov napr. v Nemecku,  nie je spojený s vyššími nákladmi, pričom  sa tým  nemyslia výlučne zvýšené finančné náklady ale aj  napr. sťažené podmienky spojené s prechodom k alternatívnemu dodávateľovi. Zohľadňujú sa najmä dopravné náklady a všetky dopravné obmedzenia a ďalšie bariéry, ktoré môžu izolovať národné trhy.

Pokiaľ ide o dovozy, je z hľadiska súťažnej analýzy kľúčové  posúdiť, či sú spôsobilé vytvoriť efektívny súťažný tlak.  Podnikateľ Slovnaft, a.s. má v dovoze diverzifikovaných konkurentov, ktorí nie sú schopní na neho vyvinúť efektívny konkurenčný tlak, a to aj s ohľadom na všetky atribúty jeho činnosti (výroba, distribúcia, skladovanie, maloobchodná sieť čerpacích staníc, nemožnosť zabezpečiť dodávky v ekonomicky efektívnom rádiuse porovnateľnom s ním). 

	Napriek tomu, že existuje medzi krajinami obchodná výmena, údaje v tabuľkách preukazujú, že Slovnaft, a.s. má na trhu SR stabilnú vedúcu úlohu a existuje výrazný odstup zostávajúcich spoločností.

	Ďalším faktorom, ktorý je nevyhnutné zvážiť pri definovaní priestorového relevantného trhu, je existencia bariér. Aj keď Rada úradu súhlasí s podnikateľom Slovnaft, a.s., že neexistujú  významné administratívne ani právne prekážky vstupu na definované relevantné trhy, existujú iné bariéry, ktoré trh SR izolujú od okolitých trhov. Súťažné interakcie podnikateľov  z iných regiónov na spoločnosť Slovnaft, a.s. sú limitované ďalšími skutočnosťami, ako sú obmedzený prístup k distribučným kanálom, ako aj  vysoké náklady spojené s vybudovaním efektívneho distribučného systému, ktorý je  významný pre podnikanie na  veľkoobchodnom trhu s pohonnými hmotami.

	Európska komisia v už vyššie uvedenom rozhodnutí vo veci Exxon/Mobil v bode 432 uviedla, že distribučné terminály sú esenciálnym komponentom pre distribúciu palivových produktov konečným zákazníkom.	

Jednu z významných bariér predstavujú skladovacie kapacity, keďže pohonné látky je možné doviesť, ale je potrebné ich aj uskladniť. Nemenej významný je aj efektívny prístup k skladovacím kapacitám (napojenie cez produktovody, železnicu). 

Najlepšie pokrytie z hľadiska celkových kapacít, infraštruktúry  ich napojenia, ako aj pokrytia celého územia SR má podnikateľ Slovnaft, a.s.. Terminály, ktoré nemajú napojenie na rafinériu cez produktovod alebo železnicu nie sú porovnateľné s tými, ktoré takúto infraštruktúru majú, pretože vyvolávajú odlišné náklady. Slovnaft, a.s. má v SR vybudovanú najväčšiu distribučnú sieť pokrývajúcu rovnomerne celé územie SR vrátane vlastných terminálov s najväčšou kapacitou.  

Konkurenčné spoločnosti na území Slovenskej republiky nevlastnia terminály, tieto si prenajímajú a to v podstatne nižších kapacitných  objemoch, s limitovanou dostupnosťou efektívnej infraštruktúry. 

Vybudovanie skladu ako nevyhnutnej súčasti efektívnej distribučnej siete je investične náročné (cca 0,5-2 mld. Sk). Konkurenti, podľa ich vyjadrení v spise,  nemajú záujem investovať do ich budovania vzhľadom na to, že trh SR je relatívne malý a už obsadený z dôvodu silnej pozície podnikateľa Slovnaft, a.s., ktorého výroba značne presahuje domácu spotrebu a  pokrýva rozhodujúcu časť domáceho dopytu. Slovnaft, a.s. je už dlhodobo etablovaný na veľkoobchodnom ako aj na vertikálne prepojenom maloobchodnom trhu (cca [obchodné tajomstvo]%), kontroluje cca [obchodné tajomstvo] % disponibilných skladovacích kapacít. Bližšie sa touto skutočnosťou Rada úradu zaoberá v časti posúdenia dominantného postavenia na trhu.

	 Uvedené potvrdzujú aj reakcie úradom oslovených podnikateľov, ktoré sú súčasťou spisového materiálu, kde väčšina oslovených konkurentov považovala za nevyhnutné pre vstup na zadefinované veľkoobchodné relevantné trhy práve dostatočné skladovacie kapacity.

	Z odpovedí vyplynulo, že v SR je nedostatok skladovacích terminálov, čo v konečnom dôsledku bráni aj vyšším dovozom. Aby existoval efektívny konkurent pre Slovnaft a.s., tento  musí ponúkať dostatočne veľké objemy pohonných hmôt v pravidelných intervaloch a preto musí mať na  geografickom relevantnom trhu dostatočné skladovacie kapacity, vhodne umiestnené a dimenzované, aby dokázal efektívne zásobovať trh pri porovnateľných nákladoch ako posudzovaná spoločnosť.

	Podporne možno tiež uviesť, že aj podľa Správy štátnych hmotných rezerv je na území Slovenskej republiky nedostatok skladovacích kapacít ropných výrobkov v objeme okolo 132 tisíc ton. Nedostatok skladovacích kapacít prinútil vládu riešiť tento problém schválením návrhu Dohody medzi vládou Slovenskej republiky a vládou Českej republiky o skladovaní núdzových zásob ropy a ropných výrobkov  SR  na území ČR dňa 6.12.2006. Aj informácia o plnení úlohy z § 3 ods. 7 zákona č.170/2001 Z. z. o núdzových zásobách ropy a ropných výrobkov, ktorú prerokovala vláda SR 7.11.2007,opakovane uvádza, že problémom je nedostatok skladovacích kapacít na skladovanie núdzových zásob ropných produktov, a preto bola uzatvorená medzivládna dohoda s ČR, aby sa operatívne riešil nedostatok skladovacích kapacít v SR.

	Rada úradu konštatuje, že podnikateľ Slovnaft, a.s. má vybudovanú distribučnú sieť  na celom území Slovenskej republiky s vlastnými skladovacími kapacitami v celkovom objeme min. [obchodné tajomstvo] tis. m3. Vlastní niekoľko terminálov a to, Bratislave (v rafinérii),v Kľačanoch pri Hlohovci, v Kapušanoch pri Prešove, ktoré sú prepojené s rafinériou produktovodmi, resp. železnicou. Ďalej vlastní terminál Stožok na strednom Slovensku, ktorý je spojený s rafinériou produktovodom a je využívaný aj na reexpedíciu pohonných hmôt do terminálu v Kapušanoch, čo podnikateľovi Slovnaft, a.s. následne umožňuje znížiť jeho náklady, terminál Hronský Beňadik a Horný Hričov. Slovnaft, a.s. vlastní, resp. kontroluje cca [obchodné tajomstvo] % disponibilných skladovacích kapacít v SR, pričom konkurenti majú iba obmedzené možnosti prístupu k terminálom.

	Distribúciu na území SR   pre podnikateľa Slovnaft, a.s. realizuje jeho dcérska  dopravná spoločnosť Slovnaft Trans, a.s..

	 Pre konkurenčné spoločnosti umiestňujúce automobilové benzíny a motorovú naftu na území Slovenskej republiky je prístup k distribučným kanálom, najmä k skladovacím kapacitám v Slovenskej republike  značne  obmedzený. Pritom je nevyhnutné zdôrazniť, že pre efektívnosť podnikateľa je nevyhnutné, aby disponoval distribučným a logistickým systémom, v opačnom prípade sa jeho náklady zvyšujú, čo sa následne prejavuje vo výstupe podnikateľa.

	Lokalizácia distribučnej siete na území Slovenskej republiky predstavuje pre podnikateľa Slovnaft, a.s. komparatívnu výhodu, a to predovšetkým s ohľadom na jeho vedúcu pozíciu na trhu, ktorý je navyše  pomerne malý a značne saturovaný, čo spôsobuje sťaženie vstupu pre konkurenciu.
 
	Prístup k distribučným kanálom  pre podnikateľa Slovnaft, a.s. nie je rovnaký na území Slovenskej republiky a v zahraničí. Na rozdiel od situácie v SR, kde  vlastní niekoľko významných terminálov rozmiestnených rovnomerne po celom území SR, v zahraničí si skladovacie zariadenia musí prenajímať. Pohonné hmoty predáva aj prostredníctvom zahraničných dcérskych spoločností, a to Slovnaft CZ v Českej republike a Slovnaft Polska v Poľsku, ktoré ich distribuujú čiastočne cez vlastnú maloobchodnú sieť ale aj ako veľkoobchodné spoločnosti koncovým užívateľom a ostatným distributérom.

	Rada úradu dospela k záveru, že podmienky distribúcie podnikateľa Slovnaft, a.s. nie sú rovnaké na území Slovenskej republiky a v okolitých krajinách.

	Pri definovaní priestorového relevantného trhu sú tiež posudzované dopravné náklady, pretože vysoké dopravné náklady limitujú možnosti prepravy tovarov z iných geografických oblastí na dlhé vzdialenosti.  Pri veľkoobchodnom predaji pohonných hmôt rafinéria predáva produkty priamo z jej výrobného závodu alebo z jej terminálov -skladovacích priestorov. Odberatelia hľadajú pre nich blízky zdroj dodávky, a to  predovšetkým s ohľadom na dopravné náklady, ktoré musia samy znášať pri preprave zo zdroju dodávky (terminál) až do miesta konečnej destinácie (čerpacia stanica, závod a pod.). Možno preto konštatovať, že stupeň zastupiteľnosti medzi zdrojmi dodávky je geograficky limitovaný. Vo všeobecnosti každý zdroj dodávky  môže zásobovať určitú geografickú oblasť, ktorá predstavuje rádius determinovaný logistickými možnosťami ale aj dopravnými nákladmi, ktoré musia vynaložiť zákazníci pri prevoze do konečného miesta určenia. Náklady  sa môžu líšiť podľa použitého druhu dopravy. Európska komisia  konštatovala napr. v rozhodnutí COMP/M.1383 – Exxon/Mobil, že tento rádius je zvyčajne 100-150 km. 

	Otázka určenia presnej vzdialenosti pre zabezpečenie dodávok sa prirodzene môže meniť vzhľadom na spôsob dopravy, ceny a pod. Napr. v prípade cenovej regulácie v jednej krajine a umelého zníženia cien na nižšiu úroveň by sa podnikateľovi oplatilo dodávať aj do vzdialenejších oblastí, pretože zvýšené dopravné náklady by kompenzoval cenový rozdiel. Preto aj podnikateľ Slovnaft, a.s. takúto teoretickú možnosť uvádza. Uvedený teoretický extrémny predpoklad však nemožno aplikovať v tomto prípade pri vymedzení relevantného trhu. Podľa názoru podnikateľa Slovnaft, a.s. je efektívna taká doprava, ktorá je akceptovateľná z pohľadu ceny zákazníkmi. Maximálna vzdialenosť, do ktorej je pre Slovnaft, a.s. ekonomicky efektívne dopravovať pohonné hmoty, by mohla byť podľa jeho názoru viac ako [obchodné tajomstvo] km železničnou a riečnou dopravou a viac ako [obchodné tajomstvo] km cestnou dopravou. Avšak ako uvádza podnikateľ Slovnaft, a.s. táto vzdialenosť  závisí aj od skutočného dopytu  na trhu a od cien konkurenčných výrobkov. Ak by spoločnosť  Slovnaft, a.s. stanovovala ceny svojich výrobkov na úrovni značne presahujúcej konkurencieschopnú cenu, pre konkurenčné rakúske, nemecké alebo poľské rafinérie by mohlo byť ekonomicky efektívne prepravovať výrobky do SR aj na vzdialenosť presahujúcu [obchodné tajomstvo] km. Na druhej strane ako uviedol podnikateľ Slovnaft, a.s., ak by cenová regulácia zavedená národnou legislatívou umelo držala cenovú hladinu výrobkov na úrovni nižšej  ako je konkurencieschopná cena, bolo by aj pre rafinérie nachádzajúce sa vo vzdialenosti 100 km (napríklad Schwechat) komerčne výhodnejšie prepravovať výrobky na iné trhy, na ktorých sa uplatňujú ceny tvorené trhom. Podľa názoru Rady úradu je potrebné odlíšiť hypotetickú úvahu vychádzajúcu z mimoriadnych okolností od reálnej trhovej situácie, ktoré je podstatná pri definovaní reálnych konkurenčných tlakov z hľadiska územia.

	Aj údaje poskytnuté samotným podnikateľom Slovnaft, a.s. hovoria o nejednoznačnom vymedzení vzdialenosti, do akých je ekonomicky racionálne dodávať. Napr. v liste č. 6274/ PMÚ SR/2004 zo dňa 05.01.2005 podnikateľ Slovnaft, a.s. uviedol, že vzdialenosti, do ktorých sú zákazníci zvyčajne zásobovaní pohonnými hmotami z jednotlivých terminálov  sú  v prípade

•	 terminálu Bratislava 

•	pri automobilovej doprave [obchodné tajomstvo] km,  
•	pri železničnej doprave v priemere [obchodné tajomstvo] km,  
•	v prípade prepravy  produktovodom min. [obchodné tajomstvo] km, 

•	 terminálu Kľačany [obchodné tajomstvo] km,  

•	 terminálu Kapušany [obchodné tajomstvo] km,  

V ďaľšom liste zo dňa 14.11.2006 podnikateľ Slovnaft, a.s. zasa uviedol, že  na to, aby bol schopný účinne poskytovať služby veľkoobchodným zákazníkom, musí trhový hráč disponovať skladovacími zariadeniami v rádiuse približne [obchodné tajomstvo]  km od zákazníkov, ktorých zásobuje. 

	Rada úradu preto  výpočtami overovala do akej vzdialenosti od terminálov podnikateľ Slovnaft, a.s. reálne svojím zákazníkom pohonné hmoty  dodával. Z prílohy č. 3 k listu č. 2664/PMÚSR/2006, list v spise č. 131 vyplýva, že doprava z terminálu k tam uvedeným zákazníkom varírovala u podnikateľa Slovnaft, a.s. v rozpätí od [obchodné tajomstvo] km do [obchodné tajomstvo] km. Zo zoznamu podpísaných kúpnych zmlúv podnikateľa Slovnaft, a.s. na rok 2006 - príloha č. 1 k listu č. 3539/PMÚSR/2006 zo dňa 5.9.2006, list v spise č. 137, vyplýva, že doprava z terminálu pri dodávkach autocisternami podnikateľa Slovnaft, a.s. zo [obchodné tajomstvo] prípadov bola len v 30 prípadoch realizovaná  vo vzdialenosti nad [obchodné tajomstvo] km, max. do [obchodné tajomstvo] km (v jednom prípade). Z prepočtov údajov v prílohe č. 1 tiež vyplýva, že priemerná vzdialenosť Slovnaftu, a.s. v roku 2006 pri dodávkach z terminálu, ak sa realizovala autocisternami predávajúceho, bola pri benzíne [obchodné tajomstvo] km a pri nafte [obchodné tajomstvo] km. Až 93% predaného objemu nafty a 72% predaného objemu benzínov na relevantnom trhu rozvážal v roku 2006 Slovnaft, a.s. do vzdialenosti menšej ako [obchodné tajomstvo] km od terminálu.

	Vzhľadom na námietku pod bodom 2 f) možno povedať, že  uvedené prepočty preukazujú, že pre konkurenčné spoločnosti, nie je ekonomicky možné realizovať významnejšie objemy dovozov na trh SR vzhľadom na dostupnosť terminálov, rádius dodávok, a z toho vyplývajúcu výšku nákladov, ktorá je neporovnateľná so spoločnosťou Slovnaft, a.s. Uvedené prepravné vzdialenosti majú priamu väzbu na výšku dopravných nákladov, ktoré sú súčasťou konečnej ceny pohonných látok. Konkurenti pôsobiaci v zahraničí vzhľadom na rádovo dlhšie dopravné vzdialenosti, obmedzený prístup k skladovacím kapacitám v SR a tým odpovedajúce rastúce dopravné náklady v porovnaní so spoločnosťou Slovnaft, a.s. majú značne limitované možnosti ponúkať produkty za porovnateľných podmienok.

	Samotný podnikateľ Slovnaft, a.s. poukazuje na dôležitosť logistických nákladov, napr. v prílohe k rozkladu uviedol, že cit.: [obchodné tajomstvo].

	Konkurenčné spoločnosti sa v údajoch o vzdialenosti, kedy doprava môže byť pre nich ešte efektívna  líšili. Väčšina z nich uviedla vzdialenosť do 200 km, v ktorej aj reálne svojich zákazníkov zásobujú,  s tým, že táto môže byť v určitých prípadoch väčšia, a to v závislosti na rôznych okolnostiach ako je situácia na trhu, skladové zásoby, ich ceny a pod. Je nepochybné, že spoločnosti sa v prvom rade snažia umiestniť svoju produkciu tak, aby sa im nezvyšovali dopravné náklady, t.j. na domácom trhu. Rovnakú stratégiu má aj podnikateľ Slovnaft, a.s., keďže s väčšou vzdialenosťou sa mu zvyšujú dopravné náklady.
	
	Ako sme už uviedli, podnikateľ Slovnaft, a.s. vzhľadom na svoju výrobnú kapacitu a rozsah domáceho dopytu značnú časť svojej produkcie umiestňuje na zahraničných trhoch. Napriek tomu, že podnikateľ Slovnaft, a.s. umiestňuje svoje produkty - motorovú naftu a automobilové benzíny aj v ďalších krajinách, ako sám uvádza, v rádiuse cca [obchodné tajomstvo] km, táto skutočnosť nemôže byť faktorom pre rozšírenie geografického relevantného trhu aj o krajiny, do ktorých tento rádius zasahuje. Ako už bolo vyššie uvedené pre definíciu relevantného trhu nie je postačujúce  alebo rozhodujúce, kde podnikateľ svoje výrobky umiestňuje, ale aké je rozloženie trhových pozícií a aké sú súťažné podmienky na trhu, t.j. či tieto sú  homogénne. 

	Rada úradu zastáva názor, že presné vymedzenie okruhu dodávok závisí od viacerých už uvádzaných okolností. Za dôležité však Rada úradu považuje, že v konaní bolo preukázané, že v prípade podnikateľa Slovnaft, a.s. je tento rádius kratší, čo možno zdôvodniť práve existenciou rovnomerného rozloženia jeho skladovacích terminálov po celom území Slovenskej republiky, čo prispieva k úspore jeho dopravných nákladov. Námietku účastníka konania (bod 15 v časti dominancia), že úrad akceptoval skutočnosť, že konkurenti podnikateľa Slovnaft, a.s. môžu umiestňovať svoje výrobky v rádiuse 250 - 300 km, nemôže Rada úradu  vzhľadom na vyššie uvedené závery zohľadniť ako relevantnú pre vymedzenie geografického trhu.

	Ako bolo preukázané v konaní, kontrakty o dodávkach automobilového benzínu a motorovej nafty sú negociované a podpisované na národnej úrovni, čo je ďalšia skutočnosť potvrdzujúca záver, že relevantný trh je z priestorového hľadiska národný. Rovnako cenníky a rabatová politika majú národnú dimenziu.

 Cenová politika spoločnosti Slovnaft, a.s. je určovaná a implementovaná na národnej úrovni a platí na území SR. Slovnaft, a.s. žiadne z týchto zistení úradu nespochybnil. Slovnaft, a.s. napr. v liste č. 2100/PMÚ SR/2005 zo dňa 03.05.2005 uvádza, že cena vyprofilovaná na základe FOB Rotterdam môže byť nasledovaná len do takej miery,  že významne neovplyvňuje dopyt a ponuku a pri určovaní veľkoobchodnej cenníkovej ceny pre SR musí brať do úvahy trhové podmienky na Slovensku a  v okolitých krajinách. To znamená, že Slovnaft, a.s. svoje veľkoobchodné ceny neurčuje pre určitý stredoeurópsky región, ale určuje ich zvlášť pre SR a zvlášť pre každú krajinu do ktorej exportuje (podľa trhových podmienok v príslušnej krajine). Pre zahraničné trhy tvorí ceny odlišne.
 
	Vo vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia Slovnaft, a.s. naopak potvrdzuje, že  svoju cenovú politiku prispôsobuje aktuálnej ponuke a dopytu na konkrétnom  národnom trhu. Podľa jeho názoru však existencia rôznej legislatívy, ktorá súvisí s tvorbou ceny, meniaca a prekrývajúca sa konkurencia, rôzna spotreba užívateľov produktov v súvislosti s rôznou kúpnou silou alebo s rôznymi konkrétnymi potrebami nie je dôkazom potreby separácie týchto trhov.

	Tvrdenie účastníka konania, že pri stanovovaní cien uplatňuje rovnaké princípy, nie je dostatočným argumentom na popretie záverov úradu a Rady úradu. Pri stanovovaní cien pre tú istú komoditu nie je ani možné aplikovať úplne rozdielne princípy, ale dôležité je, či existujú také špecifiká ktoré spôsobujú, že pre jednotlivé trhy Slovnaft, a.s. postupuje rozdielne pri tvorbe ceny a neplatí jednotná metodika pre širší región.

	Účastník konania poukázal na to, že ak by niektorí z hráčov mal prisilné postavenie mohol by určovať svoju cenotvorbu bez ohľadu na okolitý vývoj, pričom štatistika Eurostatu jasne dokazuje, že vývoj maloobchodných cien palív na Slovensku nevykazuje odchýlky ani od priemeru EÚ ani od cien susedných krajín. Na predložených grafoch poukázal, že ceny na Slovensku v sledovanom období kopírovali ceny v EÚ.

	Rada úradu poukazuje na to, že dominancia účastníka konania nevylučuje, že tento je nútený sledovať jednak správanie svojich konkurentov na území SR, keďže nie je v postavení monopolu a istá i keď obmedzená súťaž na zadefinovaných relevantných trhoch existuje. Je tiež samozrejmé, že ako spoločnosť umiestňujúca podstatnú časť svojej produkcie mimo územia SR je nútený sledovať aj vývoj v okolitých krajinách. To však nepreukazuje, že jeho stratégia, najmä cenová, je v okolitých krajinách rovnaká ako v SR. Účastník konania opakovane podporuje svoje tvrdenie vývojom maloobchodných cien, čo Rada úradu nepovažuje za relevantný dôkaz. Navyše z predložených grafov (str. 14 vyjadrenia k výzve) nevyplýva tak, ako to tvrdí podnikateľ Slovnaft, a.s, že maloobchodné ceny v SR kopírovali ceny v EÚ, keďže rozdiely v grafoch sú v EUR/1000 l čo predstavuje rozdiely v tisíckach EUR. Vzťahy medzi veľkoobchodnými a maloobchodnými cenami nie sú také priame a jednoznačné ako uvádza Slovnaft, a.s. nemožno preto priamo z vývoja maloobchodných cien odvodiť veľkoobchodné ceny. Rada úradu poukazuje napr. na tab. na strane 23 vyjadrenia účastníka konania k výzve, ktorá uvádza cenníkové ceny, ktoré nekorešpondujú a neodzrkadľujú  reálne uplatňované ceny 
v praxi na danom trhu (nezohľadňujú prirážky, rabaty) a teda nie je možné vyvodzovať závery o úplnej závislosti medzi maloobchodnou cenou a veľkoobchodnou cenou, na ktorú opakovane vo svojich vyjadreniach poukazuje účastník konania. Nemožno prijať ani ďalšiu námietka, na ktorú poukazuje vo vyjadrení k výzve a to, že dôkazom homogenity prostredia aj mimo územia SR je aj to, že aj v krajinách, ktoré neboli v roku 2005 členmi EÚ a teda obchodná výmena ešte nebola plne liberalizovaná, boli podobné európske ceny, keďže predmetom toho konania nie je posudzovanie maloobchodných trhov.

Rada úradu poukazuje v tejto súvislosti na rozhodnutie Európskej komisie prípad No COMP/M.3543-PKN Orlen/ Unipetrol zo dňa 20.04.2005, v ktorom  Európska komisia v bode 46 napr. uvádza, že veľkoobchodné ceny pre benzíny a naftu sú významne vyššie v Poľsku v porovnaní so Slovenskou republikou. Mohlo by ísť až o dvojnásobok cien v Českej republike. Ide o rozhodnutie vydané v roku 2005, ktoré tiež  potvrdzuje zistenie úradu, že súťažné prostredie mimo územia SR nie je homogénne.

	Účastník konania poukazoval na existenciu „živej a ostrej“ súťaže, ktorú preukazoval napr. na exporte z Českej republiky alebo z Rakúska (str. 16-17 vyjadrenia k výzve). Ako už bolo uvedené, existencia exportu a importu ako takého nie je sama osebe faktorom preukazujúcim  homogénnosť súťažného  prostredia. Vo výročnej správe SAPPO, ktorú cituje účastník konania je všeobecne uvedené, že v roku 2006 vládla na petrolejárskom trhu silná konkurencia, ktorá bola podporovaná dostatočnými rafinérskymi kapacitami v regióne strednej a východnej Európy, previsom celkovej ponuky nad dopytom, dobrou logistickou infraštruktúrou produktovodov, skladovacích kapacít a obchodných terminálov, schopnosťou rafinérii dodávať produkty, ktoré spĺňajú  kvalitatívne a ekologické parametre EÚ.

	Úrad pri definovaní trhov a dominancie postupuje štandardne pričom zhromažďuje informácie od relevantných subjektov a tieto informácie následne analyzuje. Úrad v rámci dokazovania oslovil niekoľko subjektov, vrátane tých, ktoré schvaľovali vyššie uvedenú výročnú správu. Oslovené subjekty sa v rámci konania pritom o konkurenčnom prostredí na vymedzenom relevantnom trhu vyjadrovali rozdielne. Konkurenti v predložených listoch naopak poukazujú na nedostatok skladovacích kapacít, ktoré by vyhovovali štandardom bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci (BOZP) a ochrany životného prostredia (OŽP) z hľadiska manipulácie s pohonnými hmotami a tiež potrebu vysokých investícii na prebudovanie existujúcich kapacít, ktoré nevyhovujú týmto štandardom. Poukazujú  tiež na geografické reštrikcie, legislatívne, daňové a administratívne bariéry pri dovoze pohonných hmôt zo zahraničia. Dokonca niektorí členovia SAPPO, na ktorých sa v tejto súvislosti  odvoláva účastník konania  (Jurki-Hayton, ConocoPhilips, Esso) vôbec nepôsobia na veľkoobchodnom trhu. Navyše správa SAPPO, na ktorú poukazuje účastník konania, hovorí o celom petrolejárskom trhu a nie o trhu motorovej nafty a automobilových benzínov, ktoré sú predmetom správneho konania.
	
	Rovnako tak cca [obchodné tajomstvo] %  podiel na maloobchodnom trhu predstavuje pre podnikateľa Slovnaft, a.s. konkurenčnú výhodu, keďže je to faktor, ktorý musí zohľadniť potenciálna konkurencia pri vstupe na veľkoobchodný trh s ohľadom na možnosť umiestnenia svojich dodávok na maloobchodnom trhu.

	Účastníkom konania uvádzané návrhy na iné vymedzenie geografického trhu sú aj značne rozporné a účelové. Na jednej strane navrhuje zúžiť geografický trh jeho rozčlenením na západné Slovensko a iné oblasti SR, na druhej strane požaduje aby bol trh vymedzený ako nadnárodný. Podnikateľ Slovnaft, a.s. sa vo vyjadrení k výzve napr. bránil tým, že keďže je pre neho ekonomicky najzaujímavejšou odbytovou časťou Slovenska západná časť Slovenska, tak to isté platí aj pre ostatné ropné spoločnosti, pričom túto oblasť je možné zásobovať bez potreby budovania skladovacích kapacít na území SR. V západnej časti Slovenska je podľa neho sústredená ekonomická aktivita, pričom tu žije viac ako 2/3 obyvateľov.

	Hustota obyvateľstva, resp. rozloženie ekonomickej aktivity nie je faktor, ktorý by sa v posudzovanom prípade mohol zohľadniť pri definovaní priestorového relevantného trhu.  Výsledkom vykonaného dokazovania nebolo, že by priestorový relevantný trh mal byť určený iba ako západná časť územia Slovenskej republiky, čo by bolo možné konštatovať za predpokladu, že by podmienky súťaže na tomto území boli odlišné od ostatného územia Slovenskej republiky. Naopak samotný podnikateľ Slovnaft, a.s. požaduje definovať priestorový relevantný trh ešte širšie ako územie Slovenskej republiky. Z odpovedí odberateľov podnikateľa Slovnaft, a.s. tiež vyplynulo aj to, že si ho ako dodávateľa vybrali okrem iného aj z dôvodu dobrého regionálneho pokrytia, umiestnenia a časovej dostupnosti terminálu (viď napr. podnikateľ Shell, list zo dňa 2.3.2005, č. sp. 80). Vzhľadom na uvedené nie je možné jednotlivé skutočnosti posudzovať iba k časti relevantného trhu (k západnému Slovensku).

	 Navyše Rada úradu poukazuje na to, že argumenty účastníka konania v tejto súvislosti sú uvádzané v hypotetickej rovine a dokazovanie preukázalo opak, napr. dovozy z Rakúska sú umiestňované v skladoch na území Slovenskej republiky a nie sú využívané sklady v Rakúsku.

	Slovnaft, a.s. namietal vymedzenie priestorového relevantného trhu ako územie Slovenskej republiky aj s poukazom na rozhodnutie Európskej komisie v prípade No COMP/M.3291- Preem Skandinaviska Raffinaderi  zo dňa 01.12.2003, kde Európska komisia  otvorila možnosť, že geografický relevantný trh by  mohol byť prinajmenšom škandinávsky – pokrývajúci územie Fínska, Nórska, Švédska a Dánska, a to na báze existencie významných importov a exportov.

	 Európska komisia v danom prípade poukázala na to že 55% celkového predaja podnikateľa Preem Skandinavska Raffinderi je určených na export, najmä do Škandinávie, pričom importy boli významné v každej jednotlivej krajine. Uvedené je tiež dôsledkom skutočnosti, že ide o špecifický región, keďže medzi týmito škandinávskymi krajinami existujú historicky dlhodobo významné, veľmi tesné obchodné väzby. Menej významné postavenie podnikateľa Slovnaft, a.s. na trhoch v zahraničí a na druhej strane silné postavenie a výrazný odstup konkurentov od podnikateľa Slovnaft, a.s. na trhoch v Slovenskej republike naopak preukazujú, že v Slovenskej republike  ide o úplne odlišnú situáciu ako v škandinávskom regióne. 

	Ďalšie argumenty účastníka konania v jeho vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia o tom, že podľa jeho názoru ropný trh na Slovensku nie je ničím odlišný ako sú trhy v susedných, resp. vzdialenejších krajinách, nemajú  s posudzovaným prípadom žiaden súvis, keďže predmetom tohto konania nie je skúmanie „ropného trhu“.
	
	Previs výroby nad domácou spotrebou, a z toho vyplývajúci výrazný export, na ktorý opakovane poukazuje účastník konania, nie je znakom homogénnych súťažných podmienok. Účastník konania demonštruje existenciu živej súťaže na príklade Slovinska, ktoré nemá vlastnú rafinériu. V tejto súvislosti uvádza, že ak by na Slovensku nebol rozvinutý trh a živá konkurencia, tak by jeho podiel, za situácie že jeho výroba 2,5 násobne prevyšuje domácu spotrebu bol výrazne vyšší. 

	V tomto konaní sa preukázalo, že napriek existencii istej súťaže, konkurentom sa nepodarilo ohroziť postavenie podnikateľa Slovnaft, a.s., naopak konkurenti mali dlhodobo, vrátane rozhodného obdobia, za ktoré je posudzované jeho protisúťažné správanie, z hľadiska trhových podielov od neho výrazný odstup.

	Ostatné námietky, ktoré uvádzal podnikateľ Slovnaft, a.s. v súvislosti s definíciou veľkoobchodných relevantných trhov v rozklade, a ktoré sú citované v časti námietky, sú vecne irelevantné a nesúvisia s problematikou definície veľkoobchodného relevantného trhu, preto sa s nimi Rada úradu, v záujme prehľadnosti, nezaoberá v tejto časti, ale zaoberá sa nimi v ďalších častiach tohto odôvodnenia. 

	To, že posudzované trhy majú národnú dimenziu potvrdzujú aj rozhodnutia Európskej komisie a  členských štátov EÚ.

	Rada úradu poukazuje na rozhodnutie vo veci OMV/Aral ČR No COMP/M.4002 z 21.12.2005, v ktorom Európska komisia v roku 2005, t.j. v rozhodnom období aj pre tento prípad, posudzovala koncentráciu podnikateľa OMV a českého podnikateľa Aral. V rámci tohto konania účastníci konania uviedli, že veľkoobchodný trh predaja automobilových benzínov a veľkoobchodný trh motorovej nafty sú oba národné trhy, t.j. z hľadiska geografického relevantného trhu navrhli zadefinovať relevantný trh ako Českú republiku. Napriek tomu, že na účely daného rozhodnutia Európska komisia nechala otázku definície trhu otvorenú skonštatovala, že šetrenie na trhu vo veľkom rozsahu potvrdilo, že trh je národný, t.j. Česká republika. 

	 V rozhodnutí Európskej komisie prípad No COMP/M.3543-PKN Orlen/ Unipetrol zo dňa 20.04.2005 strany v konaní PKN Orlen, poľská spoločnosť aktívna vo výrobe, spracovaní petrochemických výrobkov a taktiež v ich uskladňovaní, doprave, distribúcii na úrovni veľkoobchodu aj maloobchodu a Unipetrol, skupina spoločností pôsobiaca v ČR najmä v oblasti rafinovaného spracovania ropy (do skupiny patrí aj Unipetrol Rafinérie, najväčšia česká spoločnosť, ktorá nakupuje ropu a predáva ropné produkty) uviedli, že veľkoobchodný trh, a to ako pre predaj automobilových benzínov tak aj pre predaj motorovej nafty sú trhy národné, keďže sú účtované rovnaké ceny na národnej úrovni a zmluvy sú dojednávané a podpisované s veľkoobchodníkmi tiež na národnej úrovni. 

	Z uvedeného vyplýva, že významné spoločnosti, ktoré predstavujú konkurenciu aj podnikateľovi Slovnaft, a.s. zastávajú iný názor ako podnikateľ Slovnaft, a.s. vo veci definovania priestorového relevantného trhu. 

	V tejto súvislosti je tiež potrebné uviesť, že existujú rozdiely pri definovaní relevantného trhu na účely protisúťažnej praktiky a na účely koncentrácie. V prípade definovania relevantného trhu pri posudzovaní koncentrácie sa zohľadňuje predpokladaný budúci vývoj na trhu, čiže posúdenie sa uskutočňuje ex ante, teda dynamicky, na rozdiel od definovania relevantného trhu pri protisúťažnej praktike, kde sa posúdenie vykonáva ex post, pričom definícia relevantného trhu sa v takomto prípade viaže na konkrétnu praktiku, ku ktorej došlo v konkrétnom období, bez zohľadnenia budúceho vývoja súťažných podmienok na danom  trhu. Vzhľadom na túto skutočnosť môže byť preto trh pre ten istý tovar alebo službu vymedzený v prípade protisúťažnej praktiky inak ako pri koncentrácii. Správne vymedzenie relevantného trhu Rada úradu podporuje aj poukazom na to, že Európska komisia vymedzila trhy veľkoobchodného predaja pohonných hmôt ako trhy národné  dokonca pri koncentračných rozhodnutiach, kde je predpoklad širšieho zadefinovania trhu, o to viac sa o to možno oprieť pri prípadoch zneužívania dominantného postavenia. 

	Ako národný trh v prípade pohonných hmôt určili priestorový relevantný trh aj iné súťažné orgány členských štátov. Na niektoré rozhodnutia poukázal aj prvostupňový orgán. Konkrétne na rozhodnutie českého Úřadu pro ochranu hospodářske souteže v prípade podnikateľa Česká rafinérska, rozhodnutie 
č. S 142/02-2186/02- VO II, rozhodnutie č. S 11/03-825/03 – OK, rozhodnutie rakúskeho súťažného orgánu v prípade podnikateľa OMV, AG Wien , rozhodnutie  
č. 27 Kt 200/03 a tiež rozhodnutie maďarského súťažného orgánu v prípade MOL, Rt., Budapest č. 152/2000.
	
	Vzhľadom na vyššie uvedené Rada úradu dospela k záveru, že prvostupňový orgán správne vymedzil priestorový relevantný trh územím Slovenskej republiky.

V . Dominantné postavenie.

	Prvostupňový orgán dospel k záveru, že podnikateľ Slovnaft, a.s. má na zadefinovaných relevantných trhoch, t.j. relevantnom trhu veľkoobchodu s motorovou naftou a relevantnom trhu veľkoobchodu s automobilovými benzínmi dominantné postavenie.

	Vzhľadom na to, že posudzovaná praktika účastníka konania sa viaže iba na veľkoobchodné trhy, Rada úradu nepovažuje za potrebné definovať maloobchodný trh a ani posudzovať postavenie podnikateľa Slovnaft, a.s. na ňom.

Námietky podnikateľa Slovnaft, a.s. 

	Podnikateľ  Slovnaft, a.s. v podanom rozklade namietal určenie jeho dominantného postavenia na zadefinovaných veľkoobchodných trhoch, pričom uviedol nasledovné:

1. Slovnaft, a.s. uvádza, že veľkoobchodné relevantné trhy mali byť určené ako regionálne, pričom na takto zadefinovaných relevantných trhoch potom nemá dominantné postavenie. V rozklade uvádza podiely, ktoré dosahuje na regionálnych veľkoobchodných trhoch.

2.  Podnikateľ Slovnaft, a.s. opätovne uvádza, že v prípade, ak je veľkoobchodný relevantný trh definovaný ako národný, úrad mal pristúpiť k rozlišovaniu v rámci predmetných trhov medzi trhom predajcov a trhom koncových užívateľov, pričom súčasne uvádza jeho podiely na takýchto trhoch.

3. „Úrad nesprístupnil a neobjasnil metódu a spôsob, na základe ktorého dospel  k záverom o výške trhových podielov uvedených v tabuľkách 2 a 3 Rozhodnutia. Spoločnosť z tohto dôvodu zastáva názor, že odôvodnenie Rozhodnutia je taktiež v tomto rozsahu nepreskúmateľné.“ Spoločnosť ďalej uvádza, že údaje v tabuľkách nemajú vypovedaciu schopnosť, pretože „obe uvedené tabuľky pravdepodobne hovoria o zdrojoch dodávok PHM na Slovensko (domáci zdroj – Spoločnosť verzus importné zdroje/dovozy), t.j. hovorí o pokrytí trhu a nie o trhovom podiele. Úrad v tabuľkách porovnáva konkrétny zdroj (PKN Orlen, Mozyrská raf.), ktorý ale nevykonáva na Slovensku žiadnu obchodnú činnosť. Importované produkty od týchto zdrojov sú predávané na trhu cez spoločnosti, ktorých trhový podiel je ďaleko väčší ako podiel importovanej hmoty na celkovej spotrebe. Napr. produkty PKN boli predávané aj prostredníctvom spoločnosti SHELL Slovensko, s.r.o, ktorá má trhový podiel väčší ako Úrad vykázal, alebo produkty Mozyrskej raf. sú predávané aj spoločnosťou Spectrum, pričom platí to isté ako u spoločnosti SHELL Slovensko s.r.o.. Tabuľky nezobrazujú trhový podiel konkrétnej spoločnosti na trhu meraný ako podiel celkového predaja konkrétnej spoločnosti a celkovej spotreby na trhu. Ako príklad uvádzame spoločnosť SHELL Slovensko, s.r.o., ktorej trhový podiel dosahuje 11% vypočítaný vyššie uvedenou metódou.“

4.  „Rozhodujúcim faktorom pre určenie dominantného postavenia nie je nevyhnutne veľká priepasť v trhových podieloch ostatných konkurentov, no skutočnosť že podiel pokrytia trhu rafinériou Spoločnosti klesol v sledovanom období a následne podiel pokrytia rafinériami jej konkurentov vzrástol. Práve pokles podielu rafinérie (nakoľko súvisí s relevantným trhom s benzínom – takmer o desať percent v rokoch 2004 a 2005) ako aj skutočnosť, že na trh vstúpili noví hráči (rafinéria Mozyr vstúpila na trh v roku 2005 hneď s takmer 5% podielom v pokrytí, pričom je 500 km od hraníc Slovenska) dokazujú skutočnosť, že spoločnosť je vystavená rastúcemu konkurenčnému tlaku nielen domácich ale aj zahraničných rafinérii. Toto je napr. podložené aj stanoviskom spoločnosti ConocoPhillips Slovakia, s.r.o. z 2. marca 2005, ktorá uviedla v rámci šetrenia, že nakupovala produkty od Spoločnosti len do polovice roku 2002, a že zmena dodávateľa súvisí s výhodnejšími cenovými a logistickými podmienkami. Spoločnosť OKTAN, a.s. rovnako uviedla v liste 
z 1. marca 2005 v rámci šetrenia, že neodoberá žiadne palivá od Spoločnosti, a že by zmenila v prípade lepšej ceny a lepších platobných podmienok.“ Vzhľadom na uvedené účastník konania odmieta tvrdenie úradu v napadnutom rozhodnutí, že existujúci konkurenti nemôžu vyvíjať účinný konkurenčný tlak na Slovnaft, a.s. z dôvodu svojej neporovnateľne slabšej pozície na trhu SR ako aj z dôvodu, že významnú časť svojej potreby  paliva nakupujú od podnikateľa Slovnaft, a.s.

5. „Skutočnosť, že Spoločnosť je vystavená konkurenčnému tlaku, je preukázaná aj popisom spôsobu uzatvárania zmlúv s odberateľmi. Spoločnosť si dovoľuje tvrdiť, že popísaným spôsobom dochádza k uzatváraniu zmlúv aj zo strany jej odberateľov.“ Súčasne účastník konania popísal negociačný proces pri uzatváraní zmlúv s odberateľmi.

6. „Podľa názoru Spoločnosti Úrad nedostatočne riešil skutočnosť, ako by sa správali odberatelia, ak by Spoločnosť zvýšila svoje ceny alebo požadovala neprimerané podmienky, a preto Úrad nevyriešil otázku, či je Spoločnosť skutočne schopná na trhu správať sa nezávisle od svojich konkurentov a do akej miery je „nevyhnutným“ obchodným partnerom pre svojich zákazníkov. Naopak spoločnosť môže predložiť veľmi jasné príklady: 2 veľkoobchodníci [obchodné tajomstvo] ľahko zmenili svojho dodávateľa zo Spoločnosti v roku 2005 [obchodné tajomstvo] v roku 2006, a tiež spoločnosť [obchodné tajomstvo] % v porovnaní s rokmi 2004/2005, Spoločnosť [obchodné tajomstvo] je príkladom pružnosti a nezávislosti v rozhodovaní o zdrojoch. V roku 2004 nakúpila od Spoločnosti [obchodné tajomstvo] svojej spotreby, v roku 2005 [obchodné tajomstvo] % a v roku 2006 [obchodné tajomstvo] %. [obchodné tajomstvo] vzhľadom na dostupnosť iných zdrojov nakupuje od Spoločnosti len [obchodné tajomstvo] % svojej spotreby.“ 

7. Spoločnosť ďalej uvádza, že „[obchodné tajomstvo] % slovenského trhu pokrýva dovoz z iných krajín, ktorý realizujú medzinárodné spoločnosti a môžu byť zásobovaní tak z dovozu vzhľadom na nezávislé skladovacie kapacity ako aj Spoločnosťou.“ Spoločnosť pripojila štatistiku dovozov motorovej nafty a automobilových  benzínov za roky 2004-2006 spracovanú z interných zdrojov podľa ktorej podiel dovozov na domácej spotrebe bol v roku 2004 [obchodné tajomstvo] %, v roku 2005 [obchodné tajomstvo] %, v roku 2006 [obchodné tajomstvo] %. „Cieľom veľkoobchodných zákazníkov, ktorí sú sami predajcami, je diverzifikovať nákupné riziko a optimalizovať nákupy, a preto podpisujú zmluvy s dvoma alebo viacerými dodávateľmi paliva. Tento fakt zvýrazňuje nezávislosť týchto predajcov od Spoločnosti, nakoľko táto musí bojovať v rámci zmluvných rokovaní, ako iní dodávatelia o zákazníkov alebo o to, aby sa dostala medzi zmluvných dodávateľov.“

8. „Preto aj keď spomenuté pokrytie trhu Spoločnosťou je vyššie ako [obchodné tajomstvo] %, úrad bol povinný vyšetriť aj iné okolnosti, vrátane a bez  obmedzenia na ďalej uvedené, a to úroveň nezávislosti správania sa Spoločnosti na trhu a možnosť využívať svoju ekonomickú silu. Navyše Úrad  bol povinný podporiť svoje závery sofistikovanými ekonomickými analýzami, obzvlášť z dôvodu, že Spoločnosť je presvedčená o tom, že nepochybne nemá dominantné postavenie na veľkoobchodnom trhu predajcov a koncových užívateľov.“

9. Podnikateľ Slovnaft, a.s. poukazuje na prílohu 8.- tabuľka skladovacích kapacít, z ktorej podľa jeho názoru jednoznačne vyplýva, že nezávislé skladovacie kapacity sú k dispozícii (dokonca aj len na samotnom slovenskom trhu, presahujú ročnú spotrebu Slovenska), pričom tieto sú v skutočnosti vyššie ako je ročná spotreba na Slovensku z pohľadu kapacity. Toto isté platí aj pre logistické zariadenia, „ktoré sú k dispozícii, pričom konkurenti nie sú ochotní tieto využívať, pravdepodobne z dôvodu rozumných trhových cien.“

10. Úrad podľa názoru podnikateľa Slovnaft, a.s. neskúmal „...aj ďalšie okolnosti, ktoré vplývajú na ochotu konkurentov Spoločnosti prenajať si skladové kapacity, ako sú schopnosť zásobovať trh prostredníctvom cisterien alebo železnicou aj mimo územia SR.“

11. „V súvislosti s ďalším vyjadrením Úradu na strane 14 písomného vyhotovenia Rozhodnutia, podľa ktorého „Z hľadiska návratnosti a efektívnosti vynaložených prostriedkov úrad zistil, že napr. na vybudovanie skladovacích kapacít v objeme 130 000 ton je nutné preinvestovať cca 2,0 mld. SK a počíta sa s návratnosťou vložených investícii za cca 11 rokov“ Spoločnosť konštatuje, že toto považuje za viac ako zavádzajúce a účelovo uvedené z dôvodu, že pre obchodné účely nie je nevyhnutné vybudovať skladové priestory v tomto rozsahu. Informáciu o predmetnej investícii totiž Úrad účelovo použil z materiálu „Analýza potreby výstavby skladovacích kapacít pre núdzové zásoby ropy a ropných výrobkov“, ktorý bol predmetom rokovania vlády na konci minulého roka. Spoločnosť konštatuje, že Úrad si zamieňa komerčné uskladňovanie pohonných látok s uskladňovaním štátnych núdzových zásob ropných výrobkov, ktoré má absolútne rozdielny charakter z hľadiska technického vybavenia, infraštruktúry, logistických požiadaviek, najmä však požiadaviek na bezpečnosť, možnosť realizácie obrátkovosti a podobne. Pre predajcov sú postačujúce skladovacie zariadenia, ktoré dosahujú kapacitu zhruba 9000 ton, pričom na ich vybudovanie nie je potrebné preinvestovať viac ako 300 mil. Sk.“

12. „V súvislosti s vyhlásením Úradu, podľa ktorého Spoločnosť „...s ohľadom na svoju významnú pozíciu na trhu a pokrytie tohto trhu distribučnou sieťou, sa pre odberateľov stáva nevyhnutným obchodným partnerom“,  si  Spoločnosť  dovoľuje zdôrazniť skutočnosť, že toto hodnotenie sa v žiadnom prípade nemôže vzťahovať  na trh koncových užívateľov, na ktorom má Spoločnosť iba [obchodné tajomstvo] % podiel.Toto je ďalší dôvod, pre ktorý by malo byť posudzovanie trhu koncových užívateľov oddelené od posudzovania trhu predajcov na veľkoobchodnom trhu.“

13. Slovnaft, a.s. ďalej poukazuje na nasledovné skutočnosti:
•	existenciu konkurenčných rafinérii s významnými voľnými kapacitami len vo vzdialenosti 100 km a poskytovanie prístupu k alternatívnym zdrojom,
•	existenciu viacerých alternatívnych skladovacích kapacít, ktoré by dokázali pokryť celý trh aj bez použitia a disponibility  kapacít, ktoré má k dispozícii  Spoločnosť,
•	existenciu konkurentov, ktorí majú potenciál zvýšiť dovoz na územie Slovenskej republiky,
•	existenciu minimálne 9 rafinérií s dostatočnou kapacitou v okruhu do 500 km,
•	skutočnosť, že konkurenti, ktorí sú globálnymi spoločnosťami ako SHELL, OMV, JET/Conoco alebo lokálni distribútori s existujúcou základňou zákazníkov majú prístup aj k zákazníkom Spoločnosti,
•	skutočnosť, že Spoločnosť riadi približne [obchodné tajomstvo] %  vnútroštátnych skladovacích kapacít, kým skladovacie priestory konkurentov sú logisticky dobre rozložené okolo Slovenska a skutočnosť, že zahraničné skladovacie zariadenia situované v blízkosti hraníc môžu zároveň pokrývať celé územie Slovenskej republiky.

        	 „V súvislosti s vyššie uvedeným si Spoločnosť dovoľuje uviesť, okrem iného, že finančné bariéry vstupu na trh nepredstavujú zásadnú prekážku pre stavbu nových skladovacích kapacít. Ich návratnosť nie je vyššia ako 5 rokov. Medzi  novopostavené  patrí sklad v Trebišove, ktorý bol uvedený do prevádzky v roku 2005 a ktorý je prenajatý, podľa informácií, ktoré má Spoločnosť k dispozícii, trom spoločnostiam (OMV Slovensko spol. s r.o., SHELL Slovakia s.r.o. a UNIRAF  Slovensko s.r.o., a tiež majiteľovi skladu – Progress Trading).“

14. „V súvislosti s vyjadrením Úradu na strane 12 písomného vyhotovenia Rozhodnutia „skladovacie kapacity predstavujú dôležitý faktor pri predaji (distribúcii) PHM. Toto platí najmä pre dovozcov PHM. Ak dovozca na území SR nemá prístup ku skladovacím kapacitám, dovoz PHM vo veľkých množstvách zo zahraničia je obmedzený, pretože PHM by bolo možné doviesť, ale nie je možné ich uskladniť. PHM sa vzhľadom na prepravné náklady dovážajú vo väčších množstvách (napr. železničnou alebo vodnou dopravou) a je treba mať prístup k určitému skladu, kde by tieto PHM mohli byť uskladnené. Cestná doprava vzhľadom na vyššie náklady, geografiu Slovenska (horské priesmyky), hraničné priechody (riziko zdržania), či preťažené cestné ťahy nie je natoľko efektívna a vhodná na prepravu PHM vo veľkých objemoch ako železničná a vodná doprava.“ Spoločnosť konštatuje, že toto sa nezakladá na dostatočne zistenom skutkovom stave. Spoločnosť v súvislosti s vyššie uvedeným tvrdí, že trendy v distribúcii PHM dávajú do popredia priame dodávky v autocisternách z pohľadu času, pružnosti a celkových nákladov na distribúciu PHM, pričom prepravné vzdialenosti sa neustále predlžujú. Dnes už možno hovoriť o efektívnej distribúcii PHM v autocisternách na vzdialenosti do 500 km od rafinérie, pričom malá geografická rozloha Slovenska tieto trendy len potvrdzuje“.

15. V doplnenom rozklade zo dňa 9.3.2007 podnikateľ Slovnaft, a.s. uvádza, 
že cit.:„...konkurenčný tlak vyvíjaný konkurentmi je rozhodujúcou súčasťou posudzovania dominancie. Nejde ani tak o ich trhový podiel ale o to, či takíto konkurenti dokážu rýchlo rozšíriť výrobu tak, aby uspokojovala dopyt. Najmä na trhoch charakterizovaných nadmernou kapacitou môžu byť aj konkurenti s malými trhovými podielmi schopní obmedzovať akékoľvek úsilie vedúcej spoločnosti na znižovanie výstupu alebo zvyšovanie cien, čo poukazuje na to, bez ohľadu na vysoký podiel, že vedúca spoločnosť nie je dominantom. K tomuto bodu, ktorý preukazuje neschopnosť Spoločnosti konať do značnej miery nezávisle od svojich konkurentov je potrebné zdôrazniť, že Úrad vo svojom rozhodnutí akceptoval skutočnosť, že konkurenti Spoločnosti môžu umiestňovať svoje výrobky na trh v okruhu 250-300 km od Spoločnosti.“

16. Záverom spoločnosť Slovnaft, a.s. konštatuje, že „je vystavená na veľkoobchodných relevantných trhoch konkurenčnému tlaku tak domácich, ako aj zahraničných spoločností a že nie je schopná kedykoľvek pristúpiť k zvýšeniu cien bez toho, aby sa vystavila riziku straty odberateľov.“ 

Závery Rady úradu 

	Podnikateľ Slovnaft, a.s. v časti rozkladu týkajúcej sa dominancie opakuje svoje tvrdenia, ktoré už uviedol v časti týkajúcej sa relevantného trhu. Svoje dominantné postavenie namieta v prvom rade v previazanosti na definíciu relevantného trhu. Rada úradu sa k definícii relevantného trhu vyjadrila vyššie a preto sa nebude zaoberať účastníkom konania uvádzanými podielmi  na iných ako úradom zadefinovaných a Radou úradu potvrdených  relevantných trhoch.
 
	Dominancia bola definovaná vo viacerých rozhodnutiach Európskeho súdneho dvora nasledovne:

	„Dominantné postavenie má podnikateľ, ktorý má ekonomickú silu, ktorá mu umožňuje brániť efektívnej súťaži na relevantnom trhu a umožňuje mu správať sa vo významnom (oceniteľnom) rozsahu nezávisle od jeho konkurentov, zákazníkov a v konečnom dôsledku aj spotrebiteľov.“ Viď. Prípad 27/76 United Brands Company a United Brands Continental BV v Commission (1978) ECR 207, prípad 85/76 Hoffman –La roche v Commission (1979) ECR 461, prípad T-288/97 Irish Sugar v Commission (1999) ECR II -2969.

	 Uvedená judikatúra je zohľadnená v zákone, podľa ktorého dominantné postavenie na relevantnom trhu má podnikateľ  alebo niekoľko podnikateľov, ktorí nie sú vystavení podstatnej súťaži a ktorí sa vzhľadom na svoju ekonomickú silu môžu správať nezávisle.

	 Schopnosť správať sa nezávisle neznamená, že neexistuje žiadna konkurencia. 

	Trhová sila podnikateľa v dominantnom postavení môže byť uplatňovaná rôznymi formami,  najmä schopnosťou stanovovania a kontroly cien na trhu, čím sa nastavuje vyššia cenová úroveň v porovnaní s konkurenčnou úrovňou. Posúdenie trhovej sily podnikateľa vychádza jednak z posúdenia štruktúry relevantného trhu, z pohľadu, či táto umožňuje podnikateľovi správať sa v značnej miere nezávisle v dôsledku absencie efektívneho konkurenčného tlaku, trhových podielov posudzovanej spoločnosti a podielov zostávajúcich hráčov, stability vedúcej pozície na trhu v dlhšom časovom horizonte, stupňa závislosti odberateľov, jeho schopnosti stanovovania obchodných podmienok na trhu, bariér vstupu na trh, štruktúry a charakteristiky posudzovanej spoločnosti ako takej (jej internej sily napr. prostredníctvom vertikálnej integrácie, technológií, produkčných kapacít, konkurenčných výhod formou vybudovaných distribučných systémov, finančných zdrojov a pod).
 
	V prípade Hoffman La-Roche súd povedal, že pozícia dominancie nezabraňuje súťaži úplne ale umožňuje podnikateľovi, ktorý z tejto pozície profituje, ak nie určovať, tak prinajmenšom citeľne ovplyvňovať podmienky rozvoja súťaže v takom rozsahu pokiaľ mu takéto konanie nie je na ujmu.

V ďalšom prípade,  v rozhodnutí Európskeho súdu prvej inštancie vo veci Wanadoo Interactive, CFI T-340/03 zo dňa 30.01.2007 súd uviedol, že existencia  istej súťaže na trhu nevylučuje možnosť dominancie na tomto trhu, keďže hlavnou črtou takéhoto postavenia je schopnosť daného podnikateľa uskutočňovať svoju trhovú stratégiu bez ohľadu na túto súťaž a bez toho, aby mu takéto konanie bolo na ujmu. Obdobne už v staršom  rozhodnutí United Brands Company and United Brands Continental B.V. v. Komisia,  súd s poukazom na rovnaké dôvody konštatoval, že existencia živej súťaže (lively competition) na určitom trhu nevylučuje možnosť existencie dominantného postavenia na trhu.

Podnikateľ Slovnaft, a.s. poukazoval na viaceré skutočnosti, ktoré podľa neho preukazujú, že nemá dominantné postavenie.

Rada úradu v prvom rade zdôrazňuje, že existencia dominantného postavenia musí byť posudzovaná komplexne, preto  analyzovala jednotlivé faktory vo vzájomnej súvislosti, keďže faktor posudzovaný jednotlivo nemusí preukazovať existenciu dominancie,  ak je však posúdený vo vzájomnej súvislosti s ostatnými, súhrn týchto faktorov môže preukazovať existenciu dominantného postavenia.

Podnikateľ Slovnaft, a.s. patrí medzi významné rafinérsko–petrochemické kombináty v strednej Európe. 98,4 % jeho akcií vlastní ropno-plynárenský podnik MOL Slovensko. Strojno-technické zariadenia umožňujú spoločnosti Slovnaft, a.s. efektívne spracovanie ropy na úrovni 5-6 mil. ton ročne. Hlavná surovina je ruská exportná zmes REBCO (Russian Export Blen Crude oil), ktorú do Bratislavy prepravuje prostredníctvom ropovodného systému Družba z Ruskej federácie akciová spoločnosť Transpetrol. Podnikateľ Slovnaft, a.s. dodáva na trh  kompletný sortiment rafinérskych a petrochemických výrobkov. Jeho kľúčový produkt predstavuje výroba motorových palív.  Viac ako 70% svojej produkcie exportuje, a to  najmä na český a poľský trh. Zákazníkom ponúka aj celoplošné poskytovanie pohonných hmôt distribuovaných cez vlastnú sieť čerpacích staníc. 

	Účastník konania spochybnil údaje o podieloch uvádzaných úradom v prvostupňovom rozhodnutí v tabuľkách 1 a 2 a považuje rozhodnutie v tomto smere za nepreskúmateľné.

Úrad v prvostupňovom rozhodnutí uvádza, že podiely tam uvedených podnikateľov na veľkoobchodných trhoch boli zistené na základe prepočtov úradu, a to na základe poskytnutých údajov oslovených podnikateľov.

	Úrad v rámci dokazovania žiadal podnikateľa Slovnaft, a.s. o predloženie údajov o  objemoch jeho dodávok na trh v Slovenskej republike za roky 2003 až 2005, zvlášť za automobilové benzíny a motorovú naftu v litroch, ako aj ich ekvivalent v Sk. S rovnakou žiadosťou sa obrátil aj na ďalších podnikateľov pôsobiacich na zadefinovanom relevantnom trhu.

	Podiel na trhu spoločnosti je určovaný na základe podielu umiestneného  objemu tovarov konkrétnej spoločnosti na trhu na celkovom objeme tovaru  umiestneného na danom trhu všetkými spoločnosťami tam pôsobiacimi.

	 Podnikateľ Slovnaft, a.s. vo vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia poukazoval na to, že je potrebné rozlišovať medzi dodávkami podnikateľa, ktoré uskutočňuje ako výrobca a ako veľkopredajca. Dodávky realizované účastníkom konania ako výrobcom sú umiestňované na trhu predajcov ako dodávky uskutočňované predajcami pre ich vlastných zákazníkov. Tiež uviedol, že na trhu predajcov, ktorý vlastní konkurencia sa nachádza hmota vyrobená u podnikateľa Slovnaft, a.s., ale v skutočnosti tento trh nepatrí podnikateľovi Slovnaft, a.s..

	Po prepočte údajov, predložených oslovenými podnikateľmi, Radou úradu táto dospela k záveru, že úrad v rámci svojich prepočtov postupoval správne a vychádzal pri tom zo správnych podkladov. Podiely zodpovedajú aj odhadom postavenia na trhu, ktoré napr. v prílohe 10 a) k listu zo dňa 3.2.2005 poskytol sám Slovnaft, a.s..

	Úrad sa snažil o reálny prepočet trhovej pozície jednotlivých subjektov bez duplicitného započítania dodávok.. Preto úrad uvádza v predmetných tabuľkách aj podnikateľa PKN Orlen a Mozyrskú rafinériu, ktoré v SR priamo nepôsobia, ale umiestňujú na Slovensku svoju produkciu prostredníctvom iných spoločností. Ako vyplýva zo spisového materiálu, úrad získal údaje o objeme produkcie týchto spoločností, umiestnenej na území SR, na základe odpovedí oslovených podnikateľov, ktorí uviedli od akých spoločností a v akom objeme nakupovali pohonné hmoty. Tieto boli odpočítané od ich ostatných nákupov.

	Rada úradu považuje postup úradu za správny a aj jediný možný, keď tento v podieloch jednotlivých podnikateľov, konkurentov podnikateľa Slovnaft, a.s., zohľadnil iba objemy pohonných hmôt nakúpené mimo podnikateľa Slovnaft, a.s.  K požiadavke účastníka konania, že úrad by mal rozlišovať medzi trhom výroby a trhom veľkoobchodného predaja pohonných hmôt Rada úradu uvádza, že úrad v tomto konaní posudzoval správanie podnikateľa Slovnaft, a.s. na trhu veľkoobchodných dodávok automobilových benzínov a motorovej nafty z hľadiska zdroja, t.j. či dodávky z rafinérie Slovnaft, a.s. majú alternatívu v zahraničných rafinériách  cez dovozy na územie SR.

	 Pokiaľ však ide o tvrdenie podnikateľa Slovnaft, a.s., že „tabuľky nezobrazujú trhový podiel konkrétnej spoločnosti na trhu meraný ako podiel celkového predaja konkrétnej spoločnosti a celkovej spotreby, pričom podiel vypočítaný touto metódou napr. u podnikateľa SHELL dosahuje 11%,“ Rada úradu uvádza, že uvedené tvrdenie je zavádzajúce, nakoľko navrhovaný postup by viedol k nesprávnym  záverom v tom, že dodávky realizované podnikateľom Slovnaft, a.s. konkurenčným spoločnostiam pôsobiacim na veľkoobchodnom trhu by sa v podstate vytratili z trhu ako by na trhu zo strany podnikateľa Slovnaft, a.s. umiestnené ani neboli, čím by došlo k skresleniu a účelovej manipulácii reálnej situácie na trhu, a to práve z dôvodu ako to tvrdí podnikateľ Slovnaft, a.s., že tieto by boli vnímané iba ako objem predaný  jeho konkurenciou ich vlastným zákazníkom. Pri postupe výpočtu podielu, aký žiada účastník konania by v podstate konkurenti, ako napr. podnikateľ Shell alebo OMV, vykazovali trhové podiely podnikateľa Slovnaft, a.s., keď jeho predaná produkcia by z dôvodu kúpy bola započítaná kupujúcemu a nie predávajúcemu.

	Účastník konania poukazuje na to, že trhové podiely, ktoré v rozhodnutí uvádza úrad, sú údaje, ktoré v skutočnosti hovoria o pokrytí rafinériou a nie o trhovom podiele. Rada úradu poukazuje na to, že medzi pojmom pokrytie rafinériou tak, ako ho zdôvodňuje účastník konania a trhovým podielom, ako ho vypočítal úrad, nie je žiaden vecný rozdiel. Sú to údaje, ktoré reálne odrážajú trhovú silu skúmaného podnikateľa.

	Pokles podielov, na ktoré poukazuje účastník konania nemôže byť jediným faktorom, ktorý vyvráti existenciu dominantného postavenia. Je potrebné komplexne vyhodnotiť viacero faktorov, a to podiel na trhu v časovom rade, podiely na trhu ostatných hráčov, odstup od konkurentov, bariéry vstupu, vertikálnu integráciu a  pod.

	Rada úradu konštatuje, že už samotný veľmi vysoký trhový podiel je významným indikátorom dominancie, čo možno podporiť aj judikatúrou európskych súdov (viď prípad T – 221/95 Endemol v Commission, bod 80). V rozhodnutí C 62/86 Akzo Chemie v Commission (bod 60) dospel súd k tomuto záveru pri trhovom podiele 50%.

	Účastník konania poukazuje na pokles svojho podielu v rokoch 2004-2005 
o takmer [obchodné tajomstvo] %  pri benzínoch, čo v spojení s nárastom pokrytia rafinérii jeho konkurentov a vstupom nových hráčov svedčí, podľa jeho názoru, o existencii konkurenčného tlaku na neho.

	Súd v rozhodnutí T-24/93 Compagnie maritime belge v Commission, bod 77 uviedol, že mierny pokles v trhových podieloch, ktoré sú stále dostatočne vysoké, nemôže vytvárať dôkaz o neexistencii dominantného postavenia. 

	V rozhodnutí Európskeho súdu prvej inštancie vo veci Wanadoo Interactive, 
T-340/03 zo dňa 30.01.2007, sa súd zaoberal námietkou podnikateľa Wanadoo, že jeho podiel klesol o viac ako 10%. Súd konštatoval, že aj keby vzal do úvahy číslo uvádzané podnikateľom, keďže prepočty Komisie ukazovali na menší pokles ako 10%, je jeho podiel, ktorý predstavoval po poklese 63,6% (podľa Komisie 63,4-71%)  zo 72% podielu stále veľmi vysoký preukazujúci existenciu dominancie.

	Podľa Rady úradu pokles v trhových podieloch podnikateľa Slovnaft, a.s., ktorý bol na oboch trhoch pod [obchodné tajomstvo] %, nemožno považovať za dostatočný z pohľadu uznania zvýšenia konkurenčného tlaku na neho a tým straty vedúcej pozície na trhu. Trhové podiely podnikateľa Slovnaft, a.s. boli aj po tomto poklese stále veľmi vysoké. Podnikateľ Slovnaft, a.s. mal na veľkoobchodnom trhu predaja  automobilových benzínov aj po poklese jeho podielu  v roku 2005 podiel [obchodné tajomstvo] % a jeho najbližší konkurent [obchodné tajomstvo] %. Na veľkoobchodnom trhu predaja nafty mal podiel [obchodné tajomstvo]%  a jeho najbližší konkurent [obchodné tajomstvo]%.

	Účastník konania poukazuje na  vstup nových hráčov na trh. Ako vyplýva z vykonaného dokazovania, na trh vstúpila jedine Mozyrská rafinéria, ktorá však vzhľadom na jej minimálny podiel na slovenskom trhu (viď tabuľka č. 2 a 3) nemohla vyvinúť efektívny konkurenčný tlak na podnikateľa Slovnaft, a.s.. Dovoz do SR z rafinérií nečlenských krajín EÚ nebol podľa Rady úradu natoľko významný, aby mohol predstavovať efektívny konkurenčný tlak na účastníka konania. 

	Vo vyjadrení k výzve účastník konania uvádza, že významný podiel domáceho výrobcu pohonných hmôt je imanentnou črtou relevantných trhov s pohonnými látkami čo však neznamená, že takéto spoločnosti musia mať nevyhnutne dominantné postavenie a môžu sa správať nezávisle.

	Ako uvádza Rada úradu  už na inom mieste tohto odôvodnenia, vysoký podiel na trhu je síce významným indikátorom dominancie ale nie je jediným postačujúcim  na prijatie záveru o existencii dominantného postavenia a preto je potrebné skúmať vo  vzájomnej súvislosti aj ďalšie faktory, ako napr. odstup jeho podielu na trhu od podielov konkurentov, bariéry vstupu a pod. V súlade s tým postupoval úrad v rámci prvostupňového konania a Rada úradu v rámci druhostupňového konania.

	V súvislosti s námietkou účastníka konania  pod bodom 15 Rada úradu uvádza, že podnikateľ Slovnaft, a.s. tu uvádza citáciu vyňatú z knihy autorov  O’Donoghue, R., Padilla, J.: The Law and Economic of article 82 EC, Hart Publishing, 2006.

	V kapitole o dominancii autori, naopak v porovnaní s tvrdením účastníka konania,  okrem iného uvádzajú, že trhový podiel je prvým a najdôležitejším prvkom pri hodnotení dominancie (str. 109). Na str. 111 citujú z rozhodnutia ESD v prípade Hoffman-La Roche „...existencia dominancie môže vyplývať z viacerých faktorov, ktoré hodnotené jednotlivo nie sú nevyhnutne rozhodujúce ale medzi týmito faktormi veľkú dôležitosť má jeden – existencia veľmi vysokých trhových podielov...“. Pričom ďalej uvádzajú (str.113), že veľmi vysoký podiel (presahujúci 70%) predstavuje silný predpoklad dominancie a vysoký trhový podiel (50 – 70 %) predstavuje slabší predpoklad dominancie. Podnikateľ Slovnaft, a.s.  pritom dosahoval podiel  v rokoch 2003 až 2005 od [obchodné tajomstvo] % do [obchodné tajomstvo] % na trhu veľkoobchodného predaja benzínov a od [obchodné tajomstvo] % do [obchodné tajomstvo] % na trhu veľkoobchodného predaja nafty,  čím sa blížil k silnej prezumpcii dominancie. V prípade Michelin I (Padilla str. 114) trhový podiel 57 % a 65 % bol považovaný za dostatočný dôkaz dominancie, pretože absentovali faktory, ktoré by pôsobili opačne.

	Rada úradu konštatuje, že postupovala konzistentne s uvádzanými postupmi vyššie citovaných autorov, ako aj s citovanou judikatúrou európskych súdov.

	V druhom kroku Rada úradu skúmala existenciu bariér. Je pravdou, že pre vstup na zadefinované relevantné trhy neexistujú žiadne administratívne alebo právne bariéry. Dôležitým predpokladom pre vytvorenie efektívneho konkurenčného tlaku v podobe vstupu nových hráčov na trh a následne existencie intenzívnejšej konkurencie na podnikateľa Slovnaft, a.s. v oblasti veľkoobchodného predaja automobilových benzínov a motorovej nafty, je však potreba distribučnej siete s dostatočnými skladovacími kapacitami. 

	Rada úradu preto posudzovala možnosť prístupu k distribučnému systému s dostatočnými skladovacími kapacitami a s tým súvisiace dopravné náklady na definovaných relevantných trhoch.

	Účastník konania sa v rámci vyjadrenia k výzve pred vydaním rozhodnutia vyjadril, že úrad a Rada úradu preceňujú potrebu mať vybudované skladovacie kapacity na území SR.
	
	Podľa oslovených podnikateľov skladovacie kapacity sú nevyhnutné na úspešné pôsobenie na trhu veľkoobchodu s pohonnými hmotami z dôvodu rýchleho uskladnenia väčšieho množstva pohonných hmôt objednávaných zo zahraničia vo forme ucelených vlakových súprav. Pokiaľ spoločnosť nemá adekvátne skladovacie kapacity nemôže ani pomýšľať na komunikáciu s renomovanými zahraničnými rafinériami.

	Aj Európska komisia v už vyššie uvedenom rozhodnutí vo veci  Exxon/Mobil v bode 432 uviedla, že distribučné terminály sú esenciálnym komponentom pre distribúciu palivových produktov konečným zákazníkom. 

Tabuľka č. 4 
 Kapacita a využitie terminálov podnikateľa Slovnaft, a.s. 

Terminál	PHM	Kapacita /m3 	Využitie/ %	
Bratislava	BA	obchodné tajomstvo	obchodné tajomstvo	
	MN	obchodné tajomstvo	obchodné tajomstvo	
	PL	obchodné tajomstvo	obchodné tajomstvo	
Kľačany	BA	obchodné tajomstvo	obchodné tajomstvo	
	MN	obchodné tajomstvo	obchodné tajomstvo	
	ŠHR     	obchodné tajomstvo	obchodné tajomstvo	
Kapušany	BA	obchodné tajomstvo	obchodné tajomstvo	
	MN	obchodné tajomstvo	obchodné tajomstvo	
	ŠHR	obchodné tajomstvo	obchodné tajomstvo	
Spolu 	BA	obchodné tajomstvo	obchodné tajomstvo	
Spolu 	MN	obchodné tajomstvo	obchodné tajomstvo	
Spolu 	PL	obchodné tajomstvo	obchodné tajomstvo	
Spolu 	ŠHR	obchodné tajomstvo	obchodné tajomstvo	
Celková kapacita bez ŠHR 		obchodné tajomstvo	obchodné tajomstvo	

Zdroj: príloha  č. 2b)  k listu od Slovnaft, a.s. zo dňa 5.1.2005 

BA - benzín
MN - motorová nafta
PL - letecký kerozín
ŠHR - štátne hmotné rezervy

	V prílohe č. 8 k rozkladu podnikateľ Slovnaft, a.s uviedol o niečo vyššiu  celkovú kapacitu jeho terminálov v 1000 m3, a to [obchodné tajomstvo] konkrétne Bratislava [obchodné tajomstvo], Klačany [obchodné tajomstvo] a Kapušany [obchodné tajomstvo]. 

	V prílohe č. 8 k rozkladu tiež Slovnaft, a.s. uviedol jeho údaje o kapacitách dostupných v SR  pre ostatných podnikateľov - konkurentov, a to : 

	Letisko M.R. Štefánika  BA – [obchodné tajomstvo] m3, Sereď - [obchodné tajomstvo] m3, Dunajská Streda - [obchodné tajomstvo] m3, Nové Zámky – [obchodné tajomstvo] m3, Komárno – [obchodné tajomstvo] m3, 
Piešťany  - [obchodné tajomstvo] m3, Trenčín - [obchodné tajomstvo] m3, Príbovce – [obchodné tajomstvo] m3, Dubová -[ obchodné tajomstvo] m3, Kežmarok – [obchodné tajomstvo] m3, Trebišov – [obchodné tajomstvo] m3. 

	Z odpovedí  oslovených podnikateľov, ktoré sú súčasťou spisového materiálu a predstavujú ich obchodné tajomstvo, však v niektorých prípadoch Rada úradu, rovnako ako prvostupňový orgán, zistila iné údaje o kapacite vyššie uvedených terminálov.

	Z vykonaného dokazovania má Rada úradu za preukázané, že v Slovenskej republike najväčšiu veľkoobchodnú distribučnú sieť – terminály, vlastní Slovnaft, a.s., pričom jeho konkurenti terminály na území SR nevlastnia. Slovnaft, a.s. v prílohe č. 8 k rozkladu opätovne uvádza kapacity terminálov, ktoré, podľa vykonaného dokazovania, nezodpovedajú skutočnosti a jeho odhady kapacít konkurentov sú značne nadhodnotené. Ide predovšetkým o terminál v Komárne a na letisku 
M.R. Štefánika v Bratislave. Terminál v Dunajskej Strede, ktorý disponuje jednou z väčších kapacít [obchodné tajomstvo] m3 je pre konkurentov nevhodný, keďže ho možno zásobovať len cestnou dopravou. Je limitovaný nemožnosťou naskladňovania železničnými cisternami a finančným limitom zložených zábezpiek daňových skladov voči Colnému úradu (list podnikateľa Spectrum zo dňa 21.6.2005). O tom svedčí aj skutočnosť, že tento sklad je z väčšej časti nevyužívaný a prenajatých je iba [obchodné tajomstvo] m3. Pokiaľ ide o terminál v Trenčíne podnikateľ Omega Trade Trenčín uviedol, že spoločnosť nevlastní terminály, ktoré môžu byť použité na skladovanie PHM. Rovnako bola nadhodnotená kapacita skladu v Kežmarku, ktorý naviac nie je prenajímaný pre tretie strany a je využívaný iba pre vlastné potreby spoločnosti OKTAN. V čase vydania rozhodnutia ani terminál v Trebišove ešte nedosahoval  podnikateľom Slovnaft, a.s. uvedenú kapacitu, nakoľko PROGRESS TRAIDING a.s. rozšíril existujúce kapacity až v polovici decembra 2006. V rozklade podnikateľ Slovnaft, a.s. poukázal na vyjadrenie spoločnosti DUNAJ PETROL TRADE, a.s. podľa ktorého je celkový výkon ich skladu v Komárne 60 kt mesačne. Podnikateľ DUNAJ PETROL TRADE a.s. sa vyjadril k uvedenej veci v  liste zo dňa, ktorý je jeho obchodným tajomstvom. V ďalšom  liste zo dňa 22.6.2005 zn. 468/2005 podnikateľ DUNAJ PETROL TRADE a.s. uviedol, že na vlastné účely  využíva iba 6000 ton za mesiac, v závislosti od odbytových možností a ostatná kapacita je prenajatá spoločnosti OMV, ktorá ju nevyužíva v plnej miere, táto skutočnosť však nepreukazuje všeobecný dostatok skladovacích kapacít na území Slovenskej republiky. Ostatné skladové kapacity na území Slovenskej republiky využívané konkurenciou majú neporovnateľne menšiu kapacitu a to od cca 60 do cca 3 000 m3. Ani jeden terminál na území Slovenskej republiky nemal v rozhodnom období kapacitu porovnateľnú s kapacitou terminálov Bratislava - Vlčie hrdlo Slovnaft –
[obchodné tajomstvo] m3, Klačany  [obchodné tajomstvo] .m3 a Kapušany [obchodné tajomstvo] .m3 (viď príloha č. 8 k rozkladu). Napojenie terminálov na produktovody a na železničnú dopravu, ako aj optimálne geografické pokrytie územia SR terminálmivytvára podmienky pre Slovnaft, a.s.,ktoré sú neporovnateľné 
s konkurenčnými spoločnosťami.

	Z porovnania kapacít vhodných terminálov vyplýva, že Slovnaft, a.s. vlastní min. [obchodné tajomstvo] m3 skladovacích kapacít, ktoré sú optimálne rozložené na území SR, kým jeho konkurenti majú potenciálnu možnosť prenajať, resp. si prenajímajú terminály, ktorých celková kapacita v čase šetrenia bola cca [obchodné tajomstvo] tis m3, z toho však reálne využiteľných vzhľadom na technický stav a napojenie na infraštruktúru (železnica) bolo iba [obchodné tajomstvo] tis.  m3. Konkurenti podnikateľa Slovnaft, a.s. disponovali teda menej ako [obchodné tajomstvo] celkovej kapacity skladovacích priestorov na Slovensku,  zvyšný podiel využíval v rozhodnom období  Slovnaft, a.s.. V prípade, že by sme zohľadňovali všetky, aj potenciálne dostupné skladovacie kapacity existujúce v rozhodnom období,  bez ohľadu na ich reálnu využiteľnosť, možno taktiež konštatovať, že podnikateľ Slovnaft, a.s. disponoval väčšími skladovacími kapacitami ako je uvedené vyššie. Rada úradu však brala do úvahy iba skladovacie kapacity, ktoré boli reálne využiteľné. Podnikateľ Slovnaft, a.s. namietal tiež skutočnosť, že úrad sa v prvostupňovom rozhodnutí nezaoberal obrátkovosťou skladovacích zariadení. Vo vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia uviedol, že prepočítaním obrátkovosti chcela spoločnosť  dokladovať, že skladovacími kapacitami, ktoré má konkurencia k dispozícii  môže pokryť celý dopyt po pohonných hmotách na slovenskom trhu, pričom parameter obrátkovosti je dôležitejší pri posudzovaní schopnosti pokryť trh cez skladové kapacity, ktoré vlastní konkurencia.

	 Pre posúdenie tohto prípadu je dôležité zistiť objem dostupných existujúcich skladovacích zariadení v m3 . Úrad preto postupoval správne, keď v konaní porovnal veľkosť skladovacích kapacít podnikateľa Slovnaft, a.s. s veľkosťou kapacít, ktoré sú dostupné pre jeho konkurenciu, keďže obrátkovosť skladovacích kapacít je iba prepočítaná veličina, ktorá vychádza z objemu terminálu.Úrad neposudzoval ani kapacity podnikateľa Slovnaft, a.s. cez obrátkovosť, preto uvádza porovnateľné údaje za podnikateľa Slovnaft, a.s. a za jeho konkurentov. 

 	Ročná spotreba PHM na Slovensku je viac ako 2 mld. litrov, z čoho vyplýva, že podnikateľom Slovnaft, a.s. deklarovanou obrátkovosťou by tieto kapacity nepresiahli ani polovicu ročnej spotreby PHM Slovenska. V konaní boli preukázané iné skutočnosti o skladovacích kapacitách, než aké uvádza Slovnaft, a.s. 
Z vykonaného dokazovania vyplýva, že Slovnaft, a.s. vlastnil v rozhodnom období  približne [obchodné tajomstvo] %  disponibilných kapacít. 

	Z vykonaného dokazovania teda vyplynulo, že sklady dostupné pre konkurenciu sú kapacitne neporovnateľné s kapacitou skladov, ktorými disponuje podnikateľ Slovnaft, a.s., vrátane dostupnosti a  prístupu k nim. 

	Na nedostatok skladovacích kapacít poukazovali vo svojich odpovediach konkurenti podnikateľa Slovnaft, a.s. Napr. podnikateľ Shell, jeden z významnejších konkurentov podnikateľa Slovnaft, a.s. v liste zo dňa 22.12.2004 uviedol 
cit.: „Skladovacie kapacity sú nevyhnutné pre úspešné pôsobenie na trhu veľkoobchodu. Nedostatok skladovacích kapacít, ktoré by zodpovedali všetkým v súčasnosti platným legislatívnym predpisom bráni vyššiemu dovozu.“ Z vykonaného dokazovania vyplynulo, že podnikatelia pôsobiaci na zadefinovaných relevantných trhoch považujú túto investíciu za vysokú a rizikovú aj vzhľadom na situáciu v Slovenskej republike, t.j. relatívne malý a už obsadený trh zo strany historicky silného, vertikálne integrovaného hráča. To má za následok neochotu konkurencie takéto prostriedky vynakladať.

	Rada úradu nesúhlasí ani s vyjadrením podnikateľa Slovnaft, a.s., že na vybudovanie postačujúceho skladovacieho zariadenia nie je potrebné preinvestovať viac ako 300 mil. Sk. Rada úradu napr. poukazuje na to, že celková investícia do novopostaveného skladu pohonných hmôt v Trebišove dosiahla už pred dokončením pol miliardy Sk. 

K námietke Slovnaftu, a.s., že úrad zamieňal komerčné uskladňovanie s uskladňovaním štátnych núdzových zásob ropných výrobkov, ktoré má absolútne rozdielny charakter z hľadiska technického vybavenia, infraštruktúry, logistických požiadaviek, najmä však požiadaviek na bezpečnosť a možnosť realizácie obrátkovosti. Pokiaľ ide o uskladňovanie štátnych núdzových zásob ropných výrobkov, napriek existencii odlišných požiadaviek na uskladnenie, potreba uzavretia vyššie uvedenej dohody s Českou republikou preukazuje skutočnosť o všeobecnom nedostatku skladovacích kapacít na území Slovenskej republiky a tiež o tom, že je to veľká finančná investícia aj pre samotný štát. Minimálna kapacita zariadenia pre takéto skladovanie musí mať 4000 m3. Nedostatok takýchto skladovacích zariadení na území SR má vplyv tiež na možnosti navýšenia dovozov,  čo potvrdilo aj šetrenie úradu.
	
	Pokiaľ ide o dostupnosť terminálov s voľnými skladovacími kapacitami mimo územia Slovenskej republiky, v okolitých krajinách, Rada úradu konštatuje, že využívanie terminálov v zahraničí by zvyšovalo jednak dopravné náklady konkurentov Slovnaftu, a.s. a jednak náklady za skladovanie, keďže skladovacie poplatky porovnateľné so Slovenskou republikou sú iba v Českej republike, pričom v ďalších, Slovnaftom, a.s. uvádzaných krajinách, sú neporovnateľne vyššie (viď napr. predkladacia správa k návrhu vyššie uvedenej Dohody medzi vládou Slovenskej republiky a vládou Českej republiky o skladovaní núdzových zásob ropy a ropných výrobkov SR na území ČR). Navyše, pre efektívne pôsobenie v iných krajinách je práve záujmom spoločností pôsobiacich na danom tovarovom trhu mať k dispozícii skladovacie kapacity v tej krajine, kde sú prítomní a tak optimalizovať svoje náklady vzhľadom na prepravné vzdialenosti a s nimi súvisiaci nárast dopravných nákladov v porovnaní s domácimi podnikateľskými subjektmi, vrátane zdržania na hraničných prechodoch. V tejto súvislosti možno poukázať napr. na skutočnosť, že aj podnikateľ OMV má prenajatý terminál na území Slovenskej republiky napriek tomu, že vzdialenosť od rafinérie v Rakúsku, ktorej produkty sem dováža, je cca 60 km. Ďalší konkurent podnikateľ Shell uviedol aj využívanie terminálu v Rakúsku, avšak skladovacie kapacity mimo územia SR nemôžu byť  pre neho významné, keďže z jeho  celkového predaného množstva na území SR v roku 2005 odobral od podnikateľa Slovnaft, a.s. až [obchodné tajomstvo] %, ktoré boli skladované na území SR. 

	Problém využívania terminálov v zahraničí predstavujú tiež zdržania na hraničných prechodoch, čo má vplyv aj na efektivitu podnikateľa. Na základe prepočtov uvedených vyššie možno uviesť, že terminály v zahraničí a dodávky zo zahraničia nemožno vo výraznej miere využiť a doviezť na Slovensko za porovnateľných podmienok ako má Slovnaft, a.s.,  ktorého rádius dodávok je malý. 

	Rada úradu, ako aj konkurencia v súvislosti s potrebou skladovacích terminálov, podľa názoru účastníka konania opomenuli tiež fakt, že vybudovanie skladovacích kapacít nie je jedinou investíciou, ktorá  s nimi súvisí a je potrebné brať do úvahy aj náklady, ktoré má s udržiavaním jednak skladovacích kapacít (terminálov) ako aj k nim sa vzťahujúceho logistického systému. Ročná cena za skladovanie zásob sa v súčasnej  dobe v nových skladoch pohybuje od 1000-1500 Sk na m3, v starších 500-1000 Sk m3. Fixné (najmä  odpisy) a variabilné náklady súvisiace so skladovacou infraštruktúrou sa priamo podieľajú na celkových nákladoch spoločnosti a zhoršujú jej hospodársky výsledok. Tieto náklady približne 
1 Sk na 1 liter motorového paliva sú dostatočným motívom pre každú ropnú spoločnosť minimalizovať úroveň zásob a snažiť sa v maximálnej miere zoptimalizovať a zharmonizovať výrobu s predajom produktov. Tento náklad je totiž vyšší než náklady spojené s dopravou finálneho produktu napríklad z rafinérie Schwechat, z terminálov na Morave napojených na českú produktovodnú sieť a pod. Účastník konania poukazuje na to, že budovanie skladových zásob je vysokorizikovou činnosťou, a to vzhľadom na vysoké fluktuácie ropy a ropných produktov. Zmena cien ropy a ropných produktov na komoditných burzách sa totiž priamo odzrkadľuje v účtovnom preceňovaní skladovaných zásob, čo predstavuje vysokú mieru pre každú ropnú spoločnosť. Spoločnosť ako aj ostatné ropné spoločnosti v regióne  sa preto  snažia optimalizovať výrobno-odbytový reťazec, aby sa finálne výrobky dostali k zákazníkom čo najrýchlejšie bez nutnosti skladovania. 

	Podnikateľ Slovnaft, a.s. ďalej uviedol, že v konaní neboli zohľadnené náklady, ktoré podnikateľ Slovnaft, a.s. vynaloží na dopravu pohonných  hmôt do terminálu, náklady na prevádzku terminálu prepočítaním na jeden liter a tiež nebola zohľadnená skutočnosť, že spoločnosť predáva pohonné hmoty vo všetkých troch termináloch za rovnakú cenu. Na základe predloženého výpočtu vo vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia účastník uzavrel, že vlastníctvo a prevádzkovanie terminálov nemôže byť považované za konkurenčnú výhodu voči spoločnostiam, ktoré dodávajú na trh pohonné hmoty prostredníctvom autocisterien.
  
	Tvrdenia podnikateľa Slovnaft, a.s. nezodpovedajú reálnej situácii na trhu  v posudzovanom období. Podnikateľ Slovnaft, a.s. mal a má rozmiestnené sklady tak, že pokrývajú celé územie SR a aj ostatní konkurenti si sklady na území SR prenajímali, resp. prenajímajú čo samozrejme predstavuje náklady, ktoré vo svojich prepočtoch naopak nezohľadnil podnikateľ Slovnaft, a.s.. Dovozy pohonných  hmôt sa v posudzovanom období nerealizovali bez využitia skladovacích terminálov. Niektorí konkurenti si napr. prenajímali sklady priamo od podnikateľa Slovnaft, a.s.. Navyše ak by situácia bola taká ako opisuje podnikateľ Slovnaft, a.s., tak by napr. dovozy z rafinérie PKN Orlen museli byť realizované z rafinérie autocisternami až na územie SR. Dovozcovia pohonných hmôt z tejto rafinérie si však prenajímali sklady na území SR. Náklady na údržbu a prevádzku terminálov sú súčasťou nákladov nielen podnikateľa Slovnaft, a.s. ale prenášajú sa aj do nákladov spoločnosti, ktorá si takéto sklady prenajme.
	
	Skutočnosť, že podnikateľ Slovnaft, a.s. nepochybne musí vynaložiť aj náklady na prepravu do terminálu nijako nemení situáciu v tom, že konkurenti nemajú prístup k terminálom na území SR v takom rozsahu ako má podnikateľ Slovnaft, a.s.. Jeho konkurenti, Shell, OMV, a iní, musia dopraviť pohonné hmoty zo zahraničných rafinérii do terminálu, čím im rovnako vznikajú náklady. Nespornou výhodou podnikateľa Slovnaft, a.s. je napojenie rafinérie na dva terminály produktovodom, čo patrí medzi vysoko efektívne spôsoby prepravy.
 
	Rovnako tak nemá žiadnu súvislosť to, že Slovnaft, a.s. predával vo všetkých troch termináloch za rovnakú cenu. Táto skutočnosť nemení nič na dostupnosti terminálov pre konkurenciu na území SR.

	Rada úradu považuje  za kľúčové, že vykonané dokazovanie preukázalo  silné postavenie podnikateľa Slovnaft, a.s. na zadefinovaných relevantných trhoch, čo odporuje jeho tvrdeniam, ktorými sa snažil počas konania presvedčiť úrad o prebytku skladovacích kapacít, ktoré umožňujú navýšenie  dovozov na územie SR. Problém konkurencie počas dlhšieho obdobia výraznejšie sa  presadiť na slovenskom trhu je toho podľa názoru Rady úradu dôkazom. Ak napr. konkurent bez vybudovanej distribučnej siete so skladovacími zariadeniami chce distribuovať pohonné hmoty na územie SR, musí tak urobiť dovozom zo svojej materskej rafinérie alebo z najbližších zásobníkov, ktoré v okolí má. To znamená,  že bez príslušnej infraštruktúry sa dodávky, resp. transport realizujú v limitovaných  objemoch, čo následne do značnej miery zvyšuje jeho prepravné a tým aj celkové náklady. 

	Rada úradu sa preto  nestotožňuje s hodnotením podnikateľa  Slovnaft, a.s. z hľadiska výšky investície, ako aj jej návratnosti, a ako už uviedla vyššie, výrazne rozdielna situácia z hľadiska disponovania skladovacími kapacitami medzi Slovnaftom, a.s. a jeho konkurentmi je jedným z faktorov, ktorý mu umožnil udržanie silnej trhovej pozície na trhu.

	Okrem kapacity je však  potrebné rozlišovať medzi terminálmi aj  hľadiska ich technického stavu, využitia, napojenosti na produktovod, železnicu a pokrytia územia SR. Ak zohľadníme aj tieto skutočnosti, potom Slovnaft, a.s. disponuje neporovnateľne výhodnejším prístupom k terminálom ako ktorýkoľvek z jeho konkurentov. Rafinéria podnikateľa Slovnaft, a.s. je produktovodom napojená na dva jeho  terminály  a tretí  je obsluhovaný železničnou dopravou.

 	Nie je preto možné akceptovať názor podnikateľa Slovnaft, a.s. ohľadne existencie voľných disponibilných kapacít v SR, ktoré by navyše boli porovnateľné s kapacitami, ktorými disponuje  Slovnaft, a.s..

	K námietke pod bodom 15 Rada úradu uvádza, že v citovanej knihe autorov  O’Donoghue, R., Padilla, J.: The Law and Economic of article 82 EC, Hart Publishing, 2006 je posúdenie voľnej kapacity uvádzané v súvislosti so  skúmaním toho, či môže byť zo strany dominanta konkurenčnou výhodou, ktorá sťažuje vstup aktuálnych alebo potenciálnych konkurentov. „Ak posudzovaný dominant je schopný zvýšiť rýchlo svoj výstup, pretože má voľnú kapacitu, môže byť v stave odstrašiť potenciálnu konkurenciu (str. 124). V prípade Hoffman-La Roche Európsky súdny dvor akceptoval, že nadmerná kapacita spoločnosti bola relevantným faktorom na dominanciu. Hrozba dominantného hráča cenovou vojnou alebo zvýšením výstupu ako odpoveď na nový vstup na trh môže vytvoriť dostatočnú bariéru vstupu... Aj keď konkurenti majú voľnú kapacitu, môže to byť veľmi nákladné ju využiť a tieto náklady môžu vytvárať bariéru expanzie. Napr. náklady na zavedenie zmeny vo fabrike môžu vytvoriť bariéru vstupu.“ (viď str. 124-125).

	Pokiaľ ide o námietku pod bodom 10, že úrad neskúmal aj ďalšie okolnosti, ktoré vplývajú na ochotu jeho konkurentov prenajať si skladové kapacity, ako sú schopnosť zásobovať trh prostredníctvom cisterien alebo železnicou aj mimo územia SR, Rada úradu uvádza, že nejde o ekonomicky rovnocenné alternatívy. Preprava mimo územia Slovenskej republiky logicky zvyšuje náklady, čo uviedol aj sám podnikateľ Slovnaft, a.s.  napr. v prílohe č. 5 k rozkladu. Z vykonaného dokazovania vyplynulo, že podnikateľ Slovnaft, a.s. do terminálov dodáva pohonné hmoty iba produktovodmi a železnicou a z terminálov predovšetkým autocisternami, a to len do obmedzenej vzdialenosti cca [obchodné tajomstvo] km. 

	V tejto súvislosti Rada úradu odmieta aj námietku pod bodom 14 a  argumentáciu Slovnaftu, a.s. považuje za nezodpovedajúcu reálnej situácii.

	V roku 2006 Slovnaft, a.s. reálne dodával viac ako 93 % nafty do vzdialenosti menšej ako [obchodné tajomstvo] km a 73 % benzínov do vzdialenosti menšej ako [obchodné tajomstvo] km. Pričom vážený priemer pri nafte predstavoval [obchodné tajomstvo] km  a pri benzíne [obchodné tajomstvo] km.
.
	Uvedené vzdialenosti podľa názoru Rady úradu tiež vyvracajú argument podnikateľa Slovnaft, a.s., že skladovacie terminály na území SR ako aj v blízkosti hraníc nie sú problémom, keďže podľa jeho tvrdenia sú trendy v distribúcii také, že sa uprednostňujú priame dodávky v autocisternách.  Ani samotný podnikateľ Slovnaft, a.s. v skúmanom období nepreferoval priame dodávky autocisternami z rafinérie, ale využíval dodávky prostredníctvom terminálov.

	Ako bolo preukázané samotný Slovnaft, a.s. nevyhnutne potrebuje a využíva  skladovacie kapacity, ktoré má  rovnomerne rozložené po celom území Slovenskej republiky, čo mu zabezpečuje malé vzdialenosti pri dodávkach a úsporu dopravných nákladov. Rada úradu poukazuje v tejto súvislosti napr. na list podnikateľa JET zo dňa 4.3.2005, v ktorom tento uviedol, že do roku 2002 obchodovali iba s podnikateľom Slovnaft, a.s., keďže nebol pre východnú časť Slovenska dostupný a logisticky výhodnejší terminál. Umiestnenie terminálov je skutočnosť, ktorú odberatelia pohonných hmôt zvažujú pri výbere svojho dodávateľa.

	Okrem samotnej vzdialenosti je však potrebné uviesť aj ďalšie prekážky pri doprave pohonných hmôt. Z vykonaného dokazovania vyplynulo, že oslovení podnikatelia považujú za prekážky pri doprave pohonných hmôt viaceré skutočnosti, najmä:

•	vysoké náklady na vybudovanie skladov, 
•	veľké dopravné vzdialenosti, časovú náročnosť a komplikácie pri vyťažovaní vozidiel,
•	preťaženosť ciest, riziko časového zdržania na hraniciach, 
•	topológia územia, napr. horské prechody, ktorá komplikuje dodávky, kladie zvýšené nároky na bezpečnosť dopravy, 
•	daňové sklady a garantovanie spotrebnej dane.

	Slovnaft, a.s. poukazoval v námietke pod bodom 7 na dovozy na územie Slovenskej republiky, ktoré na neho podľa jeho názoru vytvárajú súťažný tlak, ktorý má za následok, že nie je v dominantnom postavení.  Pre súťažnú analýzu je dôležité posúdenie, či dovozy môžu vyvolávať dostatočný konkurenčný tlak na dominanta. Úrad preukázal, že v prípade Slovnaftu, a.s. tomu tak nebolo, keďže si dlhodobo zachováva vysoký trhový podiel s výrazným odstupom jeho najbližších konkurentov, pričom dovoz je diverzifikovaný a nedostatočný na vytvorenie efektívneho konkurenčného tlaku.  

	K námietke pod č. 8 Rada úradu uvádza, že pokrytie trhu podnikateľom, Slovnaft, a.s. je viac ako [obchodné tajomstvo] % (viď tabuľky č. 2 a 3 vyššie).

	Slovnaft, a.s. namieta, že v konaní nebola preukázaná možnosť jeho nezávislého správania sa. Rada úradu naopak dospela k záveru, že z vykonaného dokazovania vyplýva existencia značnej nezávislosti v správaní podnikateľa Slovnaft, a.s. voči konkurentom a jeho obchodným partnerom, o čom svedčia dôkazy, ktoré sú súčasťou spisového materiálu a predstavujú obchodné tajomstvo tretích strán. V prvom rade o tom svedčí skutočnosť, že podnikateľ Slovnaft, a.s. stanovuje autonómne svoju cenovú politiku na veľkoobchodnom trhu bez zohľadnenia veľkoobchodnej cenovej politiky iných podnikateľov na slovenskom trhu. Obchodní partneri sú nútení jeho ceny akceptovať aj napriek tomu, že žiaden z oslovených podnikateľov - odberateľov podnikateľa Slovnaft, a.s. nemal k dispozícii jeho metodiku určovania veľkoobchodných cien a napriek tomu, že  podľa ich vyjadrení, ktoré sú súčasťou spisového materiálu, nevedia,  ako a na základe akých parametrov im určuje rabaty. Pričom sa súčasne vyjadrujú, že je to diktát podnikateľa Slovnaft, a.s. alebo že ich donútil  akceptovať nim navrhnuté obchodné podmienky.

	Na nezávislé správanie podnikateľa Slovnaft, a.s. poukazuje aj skutočnosť, že reagoval na pohyb cien ropy, cien pohonných hmôt vygenerovaných na burze v Rotterdame a kurzu až s istým časovým posunom, pričom reakcia Slovnaftu, a.s. na pohyb kótovaných cien na území SR bola pomalšia ako v okolitých štátoch,  napr. v Českej republike, kde je postavenie Slovnaft, a.s. odlišné ako na domácom trhu. Rada úradu  poukazuje napr. na štúdiu „Cenové asymetrie na trhu s benzínom v EU a SR“, ekonometrická štúdia cenovej politiky Slovnaftu, V. Pätoprstý, Bratislava, november, 2005 (ďalej len „analýza“), z ktorej okrem iného vyplýva, že cit.: „Aj pre veľkoobchod doba uzavretia negatívneho šoku (t.j. reakcie na pokles fundamentov) je na Slovensku asi o tretinu dlhšia ako je tomu štandardne v ostatných sledovaných krajinách EU a v prípade Slovenska trpí asymetriou aj premietanie kurzových vplyvov“, čo rovnako signalizuje dominantné správanie spoločnosti Slovnaft, a.s.“.

 	Závery tejto analýzy, ktoré preukazujú iné (pomalšie) reakcie na trhu s pohonnými hmotami na Slovensku na zmenu podstatných externých faktorov, v porovnaní s inými krajinami v EÚ, podporujú záver o možnosti národnej rafinérie Slovnaft, a.s. správať sa na domácom trhu nezávisle.

	 Podnikateľ Slovnaft, a.s. vzniesol vo vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia k obsahu tejto štúdie viacero vecných námietok.

	Poukázal na to, že pri stanovovaní cien sa drží hľadania trendových súvislostí a že skutočnosť, že na rozdiel od Českej republiky, či Rakúska  nereaguje okamžite na skokovité zmeny cien na komoditných burzách, neznamená, že by spôsob stanovovania cien bol deformujúci konkurenčné prostredie na Slovensku, t.j. že na Slovensku by bola stanovovaná monopolná cena, resp. cena na úrovni dominancie. Predmetom tohto skúmania však nie je stanovovanie excesívnych cien (čo je odlišná protisúťažná praktika), preto túto námietku považuje Rada úradu za irelevantnú pre účely tohto konania.

	Vo vyjadrení k výzve účastník konania ďalej spochybňuje analýzu v tom, že štatistika Eurostatu jasne dokazuje, že teória rakiet a peria použitá v analýze nie je pre Slovensko platnou teóriou, keďže napr. v lete, v čase ničivých hurikánov Katrina a Rita, sa ceny produktov na burzách prudko zvýšili, ale ceny na Slovensku tento skok nereflektovali okamžite, ale až po čase keď sa ukázalo, že je zničenej veľa rafinérskej kapacity v USA a nedostatok palív sa bude riešiť vyšším dovozom z EÚ. Následne však podľa účastníka konania slovenské ceny dokázali promptne reflektovať stabilizáciu na medzinárodnom trhu s komoditami a obnova rafinérskych kapacít a pokles domácich cien nebol pomalý ale v porovnaní s reakciou najmä českých, rakúskych a poľských spoločností veľmi rýchly.

	Túto námietku účastníka konania nemôže Rada úradu akceptovať, nakoľko predmetná analýza je založená na časovom rade 200 pozorovaní počas obdobia štyroch rokov s využitím najpresnejších metód. Rada úradu nepovažuje preto túto analýzu za spochybnenú poukazom na jednu konkrétnu udalosť v lete roku 2005.

	Účastník konania odmietol  tvrdenie v analýze, že aj pre veľkoobchod platí, že doba uzavretia negatívneho šoku je na Slovensku asi o tretinu dlhšia ako je tomu štandardne v ostatných sledovaných krajinách EÚ. Trvá na tom, že ceny používané pre veľkoodberateľov aj maloodberateľov sú postavené na rovnakom princípe a rozdiel (marža) medzi oboma skupinami zákazníkov je v krátkom až strednodobom časovom horizonte stály.

	Rada úradu zastáva názor, že naopak marža nie je úplne stála a existujú tam rozdiely. Ak by však aj bolo možné konštatovať, že je stála, toto samo osebe nepopiera analýzu nakoľko to s predmetom analýzy nijako nesúvisí. Predmetom skúmania analýzy bolo zistiť ako sa konečné ceny pohonných hmôt správajú vo vzťahu k fundamentom, pričom zistenie bolo také, že ak sa ceny fundamentov zvyšujú, ceny systematicky veľmi rýchlo rastú, ale naopak, ak ceny fundamentov klesajú, konečné ceny systematicky klesajú veľmi pomaly.

	Účastník konania považuje za správne, že ceny mení na základe trendových aj niekoľko dní trvajúcich zmien cien konečných produktov, biozložiek a výmenných kurzov, keďže v prípade striktného reflektovania trhového vývoja by ropná spoločnosť musela neúčelne meniť ceny aj každú minútu. 

	Rada úradu v tejto súvislosti poukazuje na to, že testovanou hypotézou (predpokladom) analýzy nebolo, že by sa ceny mali pohybovať každý deň v závislosti na cene fundamentov, jej cieľom bolo preukázať existenciu asymetrickej ceny. Analýza preukázala, že ceny sa systematicky hýbu inak hore ako dole. V niektorých prípadoch nemožno úplne vylúčiť, že môže nastať aj asymetria nezavinená, resp. nechcená, cieľom analýzy však bolo preukázať existenciu asymetrie v cenotvorbe v dôsledku systematického správania sa účastníka konania.

	Za mylné považuje účastník konania argumentovať v teoretickej analýze  pri zmene cien finálnych výrobkov  zmenami cien ropy, a to bez ohľadu na to, či ide o ropu URAL či BRENT, spotové či termínované ceny, keďže cenu produktov v krátkodobom horizonte totiž oveľa viac ovplyvňujú iné faktory.

	K tejto námietke je potrebné uviesť, že v analýze bola rozlíšená časť rafinérska a časť predajná práve z dôvodu že je možno pripustiť, že v krátkodobom horizonte ovplyvňujú ceny produktov aj iné faktory ako ceny ropy.

	Námietka, že nie je zvykom, aby sa aktuálna cenotvorba prispôsobovala cenám komoditných derivátov je tiež irelevantná, keďže v prípade Slovenskej republiky neboli deriváty použité, keďže neexistujú, resp. štandardne nie sú kótované deriváty URALu. Uvedené bolo aplikované iba v súvislosti s krajinami západnej Európy.

	Podnikateľ Slovnaft, a.s. spochybnil analýzu aj v súvislosti s nesprávnym výberom sledovaných krajín, keďže podľa jeho názoru nie je primerané porovnávať prímorské krajiny s krajinou bez prístupu k moru, pričom konštatuje, že prehľad  a cenovú symetriu/asymetriu už vykonal objektívny nestranný orgán Eurostat, ktorý jednoznačne poukázal na podobný cenový vývoj v celom regióne. 

	K tejto námietke je potrebné uviesť, že analýza skúmala, či existuje asymetria pohybu cien pohonných hmôt vo vzťahu k cenám fundamentov, a to nezávisle od toho aký je vývoj v iných krajinách. Údaje za Slovnaft, a.s. preukázali, že dochádzalo k asymetrii, pričom porovnanie s inými krajinami nebolo rozhodujúce a bolo uskutočnené len názorne. Naopak práve údaje Eurostatu porovnávajú jednotlivé krajiny a nehovoria nič o tom aká je cenotvorba vo vzťahu k  súťažným pravidlám v každej z nich, takže z nich nie je možné akýmkoľvek spôsobom, z takej formy ako prezentuje Slovnaft, a.s., vydedukovať či dochádzalo k cenovej asymetrii.

	Ako vyplynulo z vykonaného dokazovania, podnikateľ Slovnaft, a.s. je pre svojich odberateľov historicky partner, ktorý dlhodobo pôsobí na trhu a môže preto ponúknuť niektoré výhody, napr. vlastní certifikáty kvality a tiež daňové sklady, čo je pre odberateľov dôležitý faktor výberu dodávateľa. Pre obchodných partnerov garantuje kvalitu dodávaných pohonných hmôt, ako aj spoľahlivosť a včasnosť dodávok. Z pohľadu svojich odberateľov vzhľadom na dlhoročné vzťahy je vnímaný ako stabilný obchodný partner. Ako vyplynulo z vykonaného dokazovania snaha o získanie dodávok napr. produktov Českej rafinérskej, a.s. bola problematická, keďže podmienky pre iných ako členov ich vlastníckych štruktúr boli problematické a  nedosiahnuteľné. 

	Pokiaľ ide o námietku podnikateľa Slovnaft, a.s. pod bodom 5, že obdobným spôsobom dochádza k uzatváraniu zmlúv aj zo strany jeho odberateľov, to v princípe nie je možné vyvrátiť, keďže každá zmluva je dvojstranný právny úkon. Na druhej strane v spise sú vyjadrenia odberateľov Slovnaftu, a.s., ktoré tvoria obchodné tajomstvo, z ktorých vyplýva, že títo považujú svoju vyjednávaciu pozíciu so Slovnaftom, a.s. za slabú, ktorá ich núti podriadiť sa jeho obchodným podmienkam. 

	Podnikateľ Slovnaft, a.s. podporuje svoju argumentáciu poukazom na prípady, kedy niektorí veľkoobchodníci znížili objemy od neho odoberaných pohonných hmôt, resp. s ním ukončili spoluprácu úplne. Pozícia dominancie však neznamená, že podnikateľ nie je vystavený žiadnemu konkurenčnému tlaku a že na trhu sa neudejú žiadne zmeny. Existencia dominancie preto nevylučuje isté preskupovanie zákazníkov. Z vykonaného dokazovania však vyplynuli aj opačné prípady ako uvádza podnikateľ Slovnaft, a.s. vo svojej námietke. Podnikateľ OMV v liste zo dňa 22.12.2004 napr. uvádza, že podnikateľ [obchodné tajomstvo] V liste zo dňa 15.6.2006 podnikateľ OMV uvádza najvýznamnejších zákazníkov, ktorí prešli za uplynulé roky ku konkurencii. K zákazníkom, ktorí prešli od neho k Slovnaftu, a.s.  patrí [obchodné tajomstvo]. 

	Aj napriek tomu, že na zadefinovaných relevantných trhoch pôsobia aj iní podnikatelia, Slovnaft, a.s. je najvýznamnejším dodávateľom automobilových benzínov a motorovej nafty. Skutočnosť, že zákazníci – odberatelia pohonných hmôt sa medzi veľkoobchodnými predajcami čiastočne preskupujú, nič nemení na skutočnosti, že väčšina pohonných hmôt takmer [obchodné tajomstvo]% pochádza od podnikateľa Slovnaft, a.s., keďže tento patrí medzi významných dodávateľov aj pre časť svojej konkurencie ako napr. OMV alebo Shell. 

	Vertikálnu integráciu je možné tiež považovať za ďalšiu konkurenčnú výhodu podnikateľa Slovnaft, a.s. oproti jeho konkurentom. Skutočnosť, že spoločnosť Slovnaft, a.s. si zabezpečuje distribúciu svojich produktov vlastnými silami, t.j. cez sieť vlastných čerpacích staníc je významný faktor, keďže to výrazne prispieva  k jej efektívnosti a úsporám nákladov.

	V súvislosti s námietkou 12 Rada úradu uvádza, že zdôvodnila v inej časti tohto odôvodnenia, prečo užšia segmentácia trhu nie je možná, pričom segmentácia navrhovaná účastníkom konania nebola použitá ani v žiadnom z rozhodnutí Európskej komisie, ani v rozhodnutí žiadneho národného súťažného orgánu týkajúceho sa rovnakého trhu ako v tomto prípade. Rada úradu preto takúto argumentáciu považuje iba za snahu podnikateľa Slovnaft, a.s. „umelo“ znížiť jeho podiel na trhu.

	K námietke podnikateľa, že úrad sa mal zamerať na posúdenie kapacít rafinérie Spoločnosti samostatne a nie brať do úvahy kapacity celej skupiny MOL, a to z dôvodu, že v iných krajinách, kde je viacero rafinérii, tieto samostatne efektívne a konkurencieschopne pôsobiť nemôžu, zatiaľ čo rafinéria Spoločnosti áno (námietka 2c) v časti relevantného trhu) Rada úradu konštatuje, že aj keď je Slovnaft, a.s. súčasťou ekonomickej skupiny MOL úrad ako aj Rada úradu zohľadňovali len produkčnú kapacitu a dodávky podnikateľa Slovnaft, a.s.

	Podnikateľ Slovnaft, a.s. opakovane žiadal o vykonanie SSNIP testu (Small but Significant and Non-transitory Increase in Price) za účelom preukázania jeho dominantného postavenia. SSNIP test bol prvýkrát zavedený v USA v usmernení o posudzovaní horizontálnych koncentrácií. Neskôr bol prevzatý komunitárnym právom a stal sa jedným z nástrojov, ktoré sú využívané pri definovaní relevantného trhu, t.j. vzájomnej zastupiteľnosti tovarov a služieb a nie pre posudzovanie dominantného postavenia, ako to požaduje opakovane účastník konania. 

	Podnikateľ Slovnaft, a.s. podporuje svoje tvrdenie v tejto súvislosti poukazom na dokument OECD/GD(96)131, str. 209. Rada úradu konštatuje, že ide o príspevok prof. Alana Felsa (v tom období predsedu austrálskeho súťažného orgánu), v ktorom sa iba všeobecne uvádza, že medzi faktory, ktoré sa zohľadňujú pri identifikovaní trhovej sily patrí aj schopnosť firmy zvýšiť ceny nad dodávateľské náklady (t.j. minimálne náklady, ktoré by efektívna firma vynaložila pri výrobe produktu) bez toho, že by prešli jej zákazníci ku konkurencii. Rada úradu však poukazuje na ten istý dokument, avšak na príspevok Kanady, kde sa naopak uvádza, že kanadský tribunál odmietol test hypotetického monopolistu práve v prípade zneužívania dominantného postavenia (viď str. 234 a nasl., poznámka 8	v predmetnom materiáli). Tribunál argumentoval tým, že SSNIP test pre určenie trhu nie je užitočný v prípadoch zneužívania dominantného postavenia, keďže v takýchto prípadoch nejde o potenciálnu dominanciu, alebo o posilnenie dominancie. Predmetom skúmania je správanie firmy, ktorá už dominantné postavenie má. Trhová definícia sa viaže na súčasnú situáciu na trhu a nie na situáciu, ktorá by mohla nastať v budúcnosti.

	Rovnako OFT (anglický súťažný orgán) vo svojich prípadoch zneužívania dominantného postavenia ako napr. Aberdeen Journals Ltd (CA 98/14/2002) potvrdený aj Competition Appeal Tribunal (odvolacím orgánom) alebo v prípade  BSKyB (CA 98/20/2002) dospel k záveru, že  je potrebné hľadať iné alternatívne spôsoby určenia trhovej sily spoločnosti ako cez SSNIP test. Test hypotetického monopolistu predpokladá konkurenčný trh a kladie v podstate otázku, čoby sa stalo keby bol trh monopolizovaný. V prípade konania o zneužití dominantného postavenia trh už v čase začatia konania môže byť monopolizovaný, resp. je na ňom prítomný dominant, a preto aplikácia SSNIP testu v takýchto prípadoch môže viesť k nesprávnym záverom. Test hypotetického monopolistu predpokladá existenciu konkurenčnej ceny, ktorá má byť základom SSNIP testu. V prípade zneužívania dominantného postavenia je však vysoká pravdepodobnosť, že cena stanovená dominantným podnikateľom je nad úrovňou konkurenčnej ceny, t.j. je taká vysoká, že jej ďalšie zvýšenie by už nemuselo byť pre podnikateľa ziskové. Malé ale významné zvýšenie ceny (5-10%), ktorá už je nad konkurenčnou úrovňou, môže následne viesť spotrebiteľov k prechodu na výrobky, ktoré za normálnych okolností (t.j. za existencie efektívnej súťaže a existencie konkurenčnej ceny) nepredstavujú substitúty, tzv. celofánový efekt. Resp. môže ísť aj o cenu príliš nízku tzv. predátorskú cenu, pri ktorej by aplikácia SSNIP testu rovnako  nemala relevantné závery. Aplikácia SSNIP testu pri definovaní relevantného trhu pri praktike zneužívania dominantného postavenia by mohla viesť k rovnako skresleným záverom ako je to pri tzv. celofánovom efekte . Celofánový efekt je problémom, keďže cena, ako už bolo vyššie uvedené, už odráža určitý stupeň trhovej sily a zlyhanie SSNIP testu je tak vážnym obmedzením jeho použitia v iných ako v prípadoch posudzovania koncentrácii. Keďže výsledkom jeho aplikácie by bolo zaradenie aj takých výrobkov na relevantný trh, ktoré bežne nie sú navzájom substitútmi zadefinovanie trhu by bolo príliš široké. Takéto široké zadefinovanie trhu následne skresľuje postavenie spoločnosti na ňom a spoločnosť nie je na takto nesprávne zadefinovanom trhu dominantom, čím sa zbavuje zodpovednosti za svoje protisúťažné správanie. Je preto samozrejme motívom dominantných spoločností účelovými argumentmi nabádať k širšej definícii relevantného trhu. S rovnakým záverom sa možno stretnúť aj v knihe Súťažná politika, teória a prax, autor  Massimo Motta, resp. v knihe Antitrust  law (súťažné právo), autor Richard Posner.

	 Na web stránke dánskej súťažnej autority možno nájsť tiež zmienku o SSNIP teste v súvislosti s definíciou relevantného trhu, kde sa uvádza, že SSNIP test je nástroj skôr užitočný pre posúdenie, či koncentrácia zvýši cenovú úroveň na trhu než ako nástroj analýzy, či firma má trhovú silu.

	Možno konštatovať, že SSNIP test je nástrojom definovania relevantného trhu, ale nie je dostatočným a vhodným nástrojom v prípadoch zneužívania dominantného postavenia. Samotné Oznámenie Európskej komisie o definícii relevantného trhu naznačuje v ods. 19 vyššie uvedený celofánový efekt, keď uvádza, že v prípade čl. 82 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva prevažujúca cena na trhu môže byť už cena podstatne zvýšená, čo treba vziať do úvahy. K tejto otázke sa Európska komisia konkrétnejšie venuje potom  v diskusnom materiále k čl. 82 Zmluvy, na ktorý sa odvoláva aj účastník konania, kde Európska komisia poukazuje na potrebu sústrediť sa viac na iné testy v prípade definície trhu pri zneužívaní dominantného postavenia ako na SSNIP test.

	Vzhľadom na uvedené argumenty nie je možné z odborného hľadiska akceptovať opakovanú žiadosť účastníka konania o aplikáciu SSNIP testu, keďže jeho námietka, že na trhu existuje konkurenčná cena je iba ničím nepodloženým  tvrdením. Rada úradu nie je povinná v tomto prípade skúmať cenu, postačujúcou je skutočnosť, že podnikateľ má dominantné postavenie, z čoho je pravdepodobné,  že ceny sú stanovované nad úrovňou konkurenčných cien pričom ide  o záver všeobecne rešpektovaný súťažnou teóriou aj praxou.

	Rada úradu zistila, že podnikateľ Slovnaft, a.s. ako vertikálne integrovaný a kapitálovo silný subjekt ovládajúci celý reťazec - výroba, distribúcia, skladovanie a maloobchod  má na zadefinovaných relevantných trhoch dlhodobo vysoký podiel so značným odstupom od svojej konkurencie, čo mu  pri existencii sťaženého vstupu konkurencie vzhľadom na charakter slovenského trhu (veľkosť, saturácia) a nedostatok skladovacích terminálov umožňuje správať sa nezávisle a teda má dominantné postavenie na úradom definovaných relevantných trhoch. 

VI. Protisúťažné správanie 

Vzhľadom na množstvo a rozsah námietok účastníka konania, je text z dôvodu prehľadnosti rozdelený na všeobecnú časť a časti popisujúce obe praktiky, pričom každá časť obsahuje zvlášť prepis súvisiacich námietok účastníka konania a zvlášť odôvodnenie vo veci  spolu s vyjadrením sa k jednotlivým námietkam.

1.Všeobecne k posúdeniu konania

Námietky účastníka konania 

1.	Účastník konania zastáva názor, že nemal a nemohol byť predmetom prešetrovania zneužitia dominantného postavenia, nakoľko nemá dominantné postavenie, je vystavený konkurenčnému tlaku na veľkoobchodných trhoch výrobcov, ako aj na veľkoobchodných trhoch koncových užívateľov. Uvádza, že na slovenskom trhu predajcov a koncových užívateľov nemá dominanciu, vzhľadom na svoje podiely na týchto trhoch [obchodné tajomstvo], ako aj vzhľadom na podiely konkurentov, cit.: „Na dokreslenie celkovej situácie na veľkoobchodnom trhu predajcov a koncových užívateľov Spoločnosť predkladá kalkuláciu podielov najväčších konkurentov na veľkoobchodnom trhu koncových užívateľov, kde podľa údajov, ktoré má spoločnosť k dispozícii, má spoločnosť [obchodné tajomstvo].“ 

2.	Účastník konania namieta, že úrad sa nedostatočne alebo vôbec nezaoberal podkladmi ním predloženými, resp. ich nevyhodnocoval vo vzájomnej súvislosti, čím podľa neho vydal rozhodnutie v rozpore s § 3 ods. 4, § 32 ods. 1, § 46  a  § 47 ods. 3 správneho poriadku. 

Konkrétne poukazuje na dokument Európskej komisie z júla 2005 – Ekonomický prístup k článku 82 ZES (ďalej ako „návrh Komisie“), na základe ktorého žiadal úrad o preskúmanie dopadov posudzovaného konania na trh. V dôsledku plnej implementácie čl. 82 ZES zákonom, by princípy aplikácie zákona mali podľa účastníka konania vychádzať z existujúcej praxe Komisie, zo smerníc a odporúčaní. Podľa účastníka konania, aj keď tento dokument nebol vydaný doposiaľ vo forme odporúčania, predstavuje určitý trend Komisie a úrad nemôže takéto trendy opomínať. Tento dokument tiež nie je v rozpore s požiadavkou, že závery úradu by mali byť podložené ekonomickými analýzami. V tejto súvislosti poukázal aj na prax úradu, ktorý sa pridržiava pri rozhodovaní dokumentov, ktoré nemajú povahu všeobecne záväzných právnych predpisov a tiež vychádzajú z aplikačnej praxe Komisie (napr. dokument Ukladanie podmienok a povinností pri koncentráciách vydaný úradom v r. 2006, dokument Účastníci koncentrácie  z roku 2004). Konštatuje tiež, že v súlade s § 32 ods. 2 správneho poriadku bol oprávnený na uvedený podklad poukázať a úrad sa ním mal zaoberať. 

3.	Účastník konania považuje v tejto súvislosti za nevyhnutné preskúmať reálny dopad prípadnej diskriminácie na trh, keďže ako vyplýva z uvedeného návrhu Komisie a aj z iných dokumentov, úrad je povinný riadne preskúmať, či namietaným konaním reálne došlo k obmedzeniu súťaže.

Konkrétne účastník konania poukazuje na skutočnosť, že v  návrhu Komisie je zakotvený tzv. prístup postavený na účinkoch, čo cit: „...v prvom rade vyžaduje dokázanie a overenie rizika pre súťaž a v tejto súvislosti potrebné zodpovedanie otázky, či existuje trvalé a ekonomicky podložené zdôvodnenie významného rizika pre súťaž. Bremeno dôkazu je v tomto prípade na Úrade“. Podľa účastníka konania je podľa tohto princípu potrebné preukázať, či napriek tomu, že formálne existovala diskriminácia (čo podľa neho musí byť takisto podložené ekonomickými argumentmi), takýto postup podnikateľa nemôže mať celkový pro-súťažný efekt. Podľa uvedeného dokumentu, cenová diskriminácia povzbudzuje spoločnosti zamerať sa na viac zákazníkov, umožňuje ponúkať „konkrétne“ obchody jednotlivým zákazníkom, pričom dojednanie dobrých obchodov sa považuje za jeden z ťahúňov súťaže, môže naopak zintenzívniť konkurenciu, ak všetky spoločnosti na trhu by šli touto cestou.

	Na podporu potreby skúmania dopadov diskriminácie na súťaž účastník konania tiež uviedol dokument vydaný britským národným súťažným orgánom OFT č. 414/September 1999 (Assessment of Individual Agreements and Conducts), v ktorom je uvedené, že posúdenie, či je cenová diskriminácia zneužitím, závisí od jej dopadov na trh, pričom ceny musia byť zároveň neprimerané alebo zámerom diskriminácie musí byť podstatné zníženie súťaže. Takisto podporne účastník konania uvádza judikatúru Súdu prvej inštancie (T – 65/89 BPB Industries, T-65/98 Van den Bergh Foods) a Komisie (analýza účinkov protiprávneho konania na súťaž  v prípade Comp/38.233, zo 16.7.2003 v prípade Wanadoo).

	V liste č. 854/2007 z 12.03.2007 (vyjadrenie k predloženiu rozkladu prvostupňovým orgánom Rade úradu) účastník konania k uvedenému dodáva, že dopad, ktorý by mal úrad zistiť, je zníženie výstupu alebo zvýšenie cien, pričom namieta, že úrad sa o to ani nepokúsil. Argumentuje návrhom Komisie, podľa ktorého je dopad na trh nepravdepodobný, ak zákazníci na dolnom trhu nie sú „odstrihnutí“ od dodávok z veľkoobchodu, pričom úrad nezistil, že by zákazníci Slovnaft, a.s. boli akýmkoľvek spôsobom uzavretí od konkurentov na veľkoobchode, zákazníci majú možnosť odoberať pohonné hmoty aj od iných dodávateľov. Cit. vyjadrenia: „Na základe neexistencie vylúčenia (uzatvorenia trhu) údajná diskriminácia prostredníctvom uplatňovania rozdielnych zliav, skúmaná v tomto prípade, nemôže zapríčiňovať zneužívanie a nemôže obmedziť súťaž na dotknutom  „downstream“ trhu“.

	Podľa účastníka konania diskriminácia musí mať za následok značné znevýhodnenie podnikateľov na dolnom trhu voči konkurentom a pri ekvivalentnej transakcii, čo znamená, že rovnaký výrobok získava za vyššiu cenu, čo zhoršuje jeho konkurenčné postavenie. Ďalšou podmienkou je, že daný produkt musí pre zákazníka predstavovať veľký podiel jeho celkových potrieb, t.j. veľký podiel na celkových nákladoch tohto zákazníka. Účastník konania pritom namieta, že úrad žiadny z uvedených aspektov nepreskúmal.

4. 	V liste č. 854/2007 z 12.03.2007 (vyjadrenie k predloženiu rozkladu prvostupňovým orgánom Rade úradu) účastník konania namieta, že zneužívanie dominantného postavenia, ktoré sa v tomto prípade posudzuje, môže byť posudzované iba voči podnikateľom, ktorí sú v postavení konkurentov. Cit: „Súťažné právo nijako nesúvisí s uplatňovaním rozdielnych zliav pre zákazníkov na downstream trhu, ktorí si vzájomne nekonkurujú...“ Účastník konania namieta, že úrad nepreskúmal existenciu konkurencie medzi zákazníkmi na dolnom trhu.

5.	Vo vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia (list č. 3252/2007 z 31.08.2007) účastník konania k rozdeleniu protisúťažných praktík na vylučovacie a vykorisťovateľské (ako uviedla Rada úradu vo výzve na vyjadrenie) uvádza, že zákon takéto delenie nepozná a ani nespája s týmito kategóriami rôzne dôsledky. Aj pri takomto striktnom delení protisúťažných praktík je nevyhnutné podľa neho pri vykorisťovateľskej praktike preukázať, že Slovnaft, a.s. získal prospech, ktorý by inak nebol získal a že danou praktikou bola odberateľom spôsobená priamo alebo nepriamo ujma.

Praktika diskriminácie všeobecne a vyjadrenie k námietkam

Úrad v rámci prvostupňového konania zistil, že účastník konania uplatňuje voči svojim odberateľom pri veľkoobchodnom predaji benzínu a  motorovej nafty rabaty, resp. prirážky k základnej cene v rozdielnej výške, čím dochádza 
k uplatňovaniu nerovnakých podmienok pri zhodnom alebo porovnateľnom plnení, t.j. zistil, že pri predaji automobilového benzínu a motorovej nafty dochádza, resp. dochádzalo k cenovej diskriminácii odberateľov podnikateľom Slovnaft, a.s.. 

	Prvostupňový orgán konkrétne špecifikoval, že v prípade veľkoobchodného predaja automobilových benzínov dochádzalo v roku 2005 k cenovej diskriminácii podnikateľa Shell oproti podnikateľovi OMV a v oblasti veľkoobchodných dodávok motorovej nafty dochádza od roku 2005 k cenovej diskriminácii jednotlivých odberateľov podnikateľa Slovnaft, a.s.. 

	Účastník konania v prvom rade namieta, že jeho konanie nemalo a nemohlo byť predmetom prešetrovania zneužitia dominantného postavenia, keďže na slovenskom veľkoobchodnom trhu predajcov a koncových užívateľov nemá dominantné postavenie. Rada úradu konštatuje, že v súlade so zákonom je úrad oprávnený a povinný zabezpečovať ochranu hospodárskej súťaže pred jej nedovoleným obmedzovaním. Za týmto účelom vykonáva na relevantných trhoch prešetrovanie, prípadne začne správne konanie, ak existuje podozrenie na konanie v rozpore so zákonom. Až v priebehu prešetrovania a správneho konania sa zisťujú skutočnosti a údaje potrebné na presné vymedzenie relevantného trhu a postavenia podnikateľa na tomto trhu, pričom sa zároveň zisťujú podrobnosti ohľadne posudzovaného konania podnikateľa. Výsledok prešetrovania a závery úradu závisia od riadneho zistenia všetkých týchto skutočností. Úrad je v súvislosti s prešetrovaním oprávnený preverovať ktoréhokoľvek podnikateľa, je oprávnený vyžadovať od neho informácie, postavenie konkrétneho podnikateľa na trhu sa vymedzuje až v samotnom správnom konaní a je súčasťou rozhodnutia úradu. 

K viackrát opakovanej námietke, že účastník konania nemá na vymedzených relevantných trhoch dominantné postavenie, Rada úradu konštatuje, že účastník konania vychádza z nesprávne zadefinovaných relevantných trhov a následne zavádzajúcich podielov na nich. S vymedzením relevantných trhov a s dominanciou podnikateľa na týchto trhoch sa Rada úradu dostatočne zaoberala v predchádzajúcich častiach tohto rozhodnutia, kde bolo preukázané, že účastník konania je na vymedzených relevantných trhoch v pozícii dominanta.

Účastník konania ďalej namieta, že úrad porušil zásadu voľného hodnotenia dôkazov a povinnosť zistiť presne a úplne skutkový stav, keďže sa nezaoberal, resp. nedostatočne zaoberal podkladmi, ktoré bol oprávnený predložiť, pričom konkrétne poukazuje na návrh usmernenia Komisie – Ekonomický prístup k článku 82 ZES. 

V zmysle správneho poriadku musí byť rozhodnutie v súlade so zákonmi a vychádzať zo spoľahlivo zisteného skutkového stavu, pričom za týmto účelom je úrad povinný zaobstarať si zodpovedajúce dôkazy. Je nesporné, že účastník konania je oprávnený navrhovať dôkazy a na podporu svojich tvrdení je povinný predložiť zodpovedajúce dôkazy. Rozsah a spôsob zisťovania podkladov pre rozhodnutie však určuje správny orgán, pričom v súlade so zásadou voľného hodnotenia dôkazov úrad vyhodnotí, či je určitý návrh účastníka konania pre dané konanie relevantný. Zásada voľného hodnotenia dôkazov a povinnosť presne zistiť skutkový stav veci v žiadnom prípade neznamená, že úrad by mal akceptovať každý akýkoľvek podklad predložený účastníkom konania ako dôkaz, svedčiaci v jeho prospech, resp. minimálne ako podklad, ktorý je pre dané konanie relevantný. Dôkazom pritom môže byť všetko, čo prispeje k objasneniu veci, t.j. údaje a informácie v akejkoľvek podobe, ktoré prispejú k objasneniu skutkového stavu. Právny predpis, usmernenie, prípadne odporúčanie, sa len aplikujú na zistený skutkový stav, neslúžia však na jeho samotné zistenie. Úrad teda nemohol porušiť povinnosť zistiť úplne a presne skutkový stav tým, že sa nezaoberal, resp. nedostatočne zaoberal predmetným pracovným návrhom Komisie, o ktorom sa v súčasnosti diskutuje a nebola ani prijatá jeho finálna verzia. 

Úrad je v odôvodnení rozhodnutia povinný uviesť, ako sa vysporiadal s návrhmi a námietkami účastníka konania, pričom v tomto prípade úrad v odôvodnení rozhodnutia dostatočne objasnil, prečo na zistený skutkový stav neaplikoval namietaný pracovný návrh Komisie (str. 21 prvostupňového rozhodnutia).

	V súvislosti s obsahom tohto podkladu Rada úradu konštatuje, že sa týka len vylučovacích foriem zneužitia dominantného postavenia, nezaoberá sa vykorisťovateľskými praktikami a špeciálne takouto formou cenovej diskriminácie. Oboma typmi diskriminácie sa pritom sledujú odlišné ciele a majú odlišné dopady. Kým vylučovacia praktika sa prejaví vo vylúčení alebo obmedzení konkurentov dominanta na vymedzenom trhu, vykorisťovateľská praktika má za následok také výhody dominanta, ktoré by v prostredí efektívnej súťaže nemohol získať. To znamená, že aj posudzovanie konania a jeho dopadov zo súťažného pohľadu je nevyhnutne pri týchto dvoch typoch diskriminácie rozdielne. Rada úradu sa pritom stotožňuje s názorom prvostupňového orgánu, že v tomto prípade ide o vykorisťovateľskú formu cenovej diskriminácie, keďže uplatňovanie rozdielnych podmienok pri porovnateľnom plnení tu nie je zamerané na vylúčenie konkurentov podnikateľa Slovnaft, a.s., ale je smerované voči jeho odberateľom. Aj z tohto dôvodu nie je predmetný návrh usmernenia Komisie relevantný. 

	Rada úradu navyše konštatuje (ako uviedol aj prvostupňový orgán), že tento prípad nemal komunitárnu dimenziu, teda nebol ani dôvod na aplikáciu komunitárneho práva (čl. 82  ZES) a úrad správne aplikoval len právo národné. Úrad pritom aj pri aplikácii výlučne národného práva prihliada, v súlade so snahou o jednotnú aplikáciu súťažných noriem, podporne na komunitárne všeobecne záväzné právne akty, resp. aj na ďalšie dokumenty vydávané Komisiou, ktoré majú charakter odporúčaní, keďže vychádzajú z dlhodobých skúseností a existujúcej praxe, čím prispievajú ku konzistentnej aplikácii jednotlivých inštitútov súťažného práva. Avšak je potrebné zdôrazniť, že tento dokument sa netýka vykorisťovateľských ale vylučovacích praktík a naviac ani nebol doposiaľ  oficiálne prijatý. Jedná sa len o pracovný návrh Komisie v štádiu pripomienkovania a spracovania, z čoho vyplýva, že v súčasnosti nie je zrejmé, aká bude jeho konečná podoba, vrátane namietaného konceptu skúmania účinkov. 

	Ďalšie podklady, ktoré účastník konania v súvislosti s potrebou aplikovať namietaný návrh Komisie udáva (Usmernenie PMÚ SR Účastníci koncentrácie atď.), sú podklady spracované ako vysvetľovacie a odporúčacie dokumenty úradom. Slúžia nielen úradu, ale majú za cieľ podnikateľom bližšie objasniť inštitúty v súvislosti s koncentráciami a tak uľahčiť postup pri notifikovaní koncentrácií a pri preskúmavaní koncentrácie úradom. Nemá teda žiadne opodstatnenie argumentovať skutočnosťou, že úrad vo svojej aplikačnej praxi zohľadňuje usmernenia, ktoré sám vydal (a ktoré vychádzajú z komunitárnych oficiálne prijatých „notices“) v súvislosti s námietkou, že úrad neaplikoval určitý pracovný podklad Komisie, ktorý nebol oficiálne prijatý a vydaný a nesúvisí s posudzovanou praktikou.

Účastník konania v súvislosti s potrebou skúmania účinkov na súťaž uvádza tiež dokument vydaný britským súťažným orgánom OFT. Rada úradu konštatuje, že úrad nie je a nemôže byť viazaný a povinný postupovať v zmysle výkladu praktiky diskriminácie vydávaného iným súťažným orgánom, aplikuje národné právo a postupuje v súlade s dikciou § 8 ods. 2 písm. c) zákona s prihliadnutím na prax Komisie a európskych súdov. 

Takisto judikatúra, na ktorú sa účastník konania odvoláva, nie je v tomto prípade relevantná. V prípade Van den Bergh Foods nešlo o prípad diskriminácie, ale o posudzovanie exkluzivity pri dodávke zmrzlín do mraziacich boxov dodávaných menovaným podnikateľom. V prípade Wanadoo išlo o tzv. predátorské správanie, t.j. uplatňovanie cien pod náklady s cieľom obmedziť, resp. vylúčiť súťaž. V prípade BPB Industries išlo okrem iných praktík aj o praktiku diskriminácie, ale iného charakteru ako v posudzovanom prípade, t.j. išlo o vylučovaciu praktiku, kde podnikateľ BPB ako dominant na trhu predaja sadrokartónu a súčasne hráč na trhu dodávky sadry ako vstupu pre výrobu sadrokartónu, zneužíval svoje dominantné postavenie na trhu sadrokartónu aj formou uplatňovania výhodnejších podmienok (pokiaľ ide o dodávky) pre tých odberateľov sadry (a svojich konkurentov na trhu sadrokartónu), ktorí nakupovali sadru od neho oproti tým, ktorí ju nakupovali aj z dovozu. Zámerom bolo pritom vylúčiť konkurentov na trhu sadry. Rada úradu preto považuje tieto námietky účastníka konania za bezpredmetné, nakoľko uvádzané prípady nesúvisia s posudzovaným typom praktiky.

Podnikateľ, ktorý je na vymedzenom relevantnom trhu v pozícii dominantného hráča, nesie špeciálnu zodpovednosť za svoje konanie. Okrem iného je povinný nediskriminovať svojich obchodných partnerov, t.j. je povinný uplatňovať pri zhodnom alebo porovnateľnom plnení voči svojim odberateľom rovnaké podmienky. Táto povinnosť neznamená, že by bol dominant nútený uplatňovať uniformné ceny. Znamená však, že dominantný hráč, ktorý z dôvodu svojho postavenia nesie špeciálnu zodpovednosť za svoje konanie, nemôže mať nastavený taký netransparentný cenový systém, ktorý umožňuje v praxi neodôvodnené uplatňovanie rozdielnych obchodných podmienok (t.j. v tomto prípade cien, resp. rabatov) voči obchodným partnerom pri zhodnom alebo porovnateľnom plnení.

Aby bolo možné určité konanie dominantného hráča na trhu klasifikovať ako cenovú diskrimináciu, musia byť v súlade so zákonnou dikciou § 8 ods. 2 písm. c) zákona súčasne splnené tri podmienky:

•	Existencia zhodného alebo porovnateľného plnenia na strane odberateľov, čo znamená, že odberatelia odoberajú porovnateľné množstvá toho istého tovaru, aj ostatné podmienky dodávok tovaru sú porovnateľné,
•	Uplatňovanie rozdielnych cien voči týmto odberateľom napriek porovnateľnému plneniu, čo môže spočívať v uplatnení rozdielnej základnej ceny, resp. v uplatnení zliav v rozdielnej výške a pod.,
•	Znevýhodnenie, prípadne možnosť znevýhodnenia podnikateľov v súťaži, čo neznamená len znevýhodnenie podnikateľov na nadväzujúcom trhu. Ako je ďalej uvedené, podnikatelia, ktorých sa diskriminácia dotýka, nemusia dokonca ani pôsobiť na rovnakom trhu. Odberatelia dominantného hráča sa stretávajú v súťaži o dodávky tovarov/služieb od dominanta, a tu v dôsledku diskriminácie dochádza k ich znevýhodneniu.  

Diskriminácia sa vyskytuje vo viacerých formách, kým prvá vylučovacia forma má dopad na konkurentov vo forme ich vylúčenia z trhu, druhá tzv. čistá diskriminácia (vykorisťovacia forma) spôsobuje, že s odberateľmi dominanta v rovnakom postavení sa zaobchádza rozdielne, v dôsledku diskriminácie (napr. platia vyššie ceny, majú horšie podmienky) sa dostávajú do konkurenčnej nevýhody pri porovnateľnom plnení s inými odberateľmi. Teda v dôsledku diskriminácie majú nerovnaké podmienky obchodní partneri dominanta, ktorým sa takouto praktikou ovplyvňujú ceny vstupov, ktoré majú vplyv na ich konkurenčné postavenie na trhoch, kde realizujú svoje výrobky, resp. služby. Podnikatelia, ktorých sa diskriminácia zo strany dominanta dotýka, nemusia byť v pozícii vzájomných konkurentov. Uvedené nevyplýva ani zo zákonnej definície diskriminácie, keďže znevýhodnenie, resp. možnosť znevýhodnenia v súťaži, nie je zúžená len na vzájomné súťažné interakcie. K obdobnému záveru, t.j. že odberatelia dominanta nemusia byť v prípade diskriminácie v pozícii vzájomných konkurentov alebo konkurentov dominanta dospela vo svojej rozhodovacej praxi aj Európska komisia,  resp. aj Európsky súdny dvor. 

K námietke účastníka konania, že zákon členenie diskriminácie na vylučovaciu a vykorisťovateľskú formu nepozná, ani s ním nespája rozdielne dôsledky Rada úradu konštatuje, že zákon, ako aj iné súťažné predpisy, obsahujú len stručne vymedzený zákaz uplatňovania rozdielnych podmienok pri porovnateľnom plnení, ktoré znevýhodňuje alebo má potenciál znevýhodniť podnikateľov v súťaži. Právny predpis musí byť dostatočne všeobecný, aby pokryl všetky možné situácie, ktoré v danej súvislosti môžu nastať. Je nesporné, ako vyplýva aj z vyššie uvedených odkazov v texte, že takéto členenie diskriminácie je všeobecne akceptované a uznávané, je opisované obdobne v ktorejkoľvek odbornej literatúre zaoberajúcej sa praktikou diskriminácie. Je aj logické, že ak dominantný hráč diskriminuje podnikateľov, ktorí sú zároveň jeho konkurentmi na nadväzujúcom trhu, s cieľom vytlačiť konkurenciu a posilniť tak svoju pozíciu na nadväzujúcom trhu, takéto správanie má úplne iné dôsledky (vylúčenie z trhu a pod.) ako prípad, kedy prostredníctvom diskriminácie dominant využíva svoju silu voči odberateľom na získanie väčšieho prospechu. V oboch prípadoch pritom ide o uplatnenie rozdielnych podmienok, je ale zrejmé, že je potrebné odlišným spôsobom popísať a preukázať dôsledky takéhoto správania dominanta.  

Rada úradu k namietanej potrebe skúmania dopadov protisúťažnej praktiky na trh, na ktorú sa účastník odvoláva aj s podporou vyššie uvedeného návrhu Komisie a ďalších pokladov, konštatuje nasledovné. Ako už bolo uvedené v súvislosti s námietkou o neaplikovaní predmetného návrhu Komisie, v tomto prípade nejde o vylučovaciu praktiku, ktorú pracovný návrh Komisie popisuje a pri ktorej sa skúma, či došlo, resp. mohlo dôjsť k dopadom vo forme obmedzenia alebo vylúčeniu konkurenta. V tomto prípade ide o vykorisťovateľskú praktiku, ktorej cieľom je „využitie“ odberateľov v prospech dominanta. Pri posudzovaní takejto praktiky je pritom rozhodujúcou skutočnosť, že došlo k ekonomicky neodôvodnenému rozdielnemu dojednávaniu cenových zliav resp. v prirážok zo strany Slovnaft, a.s. vo vzťahu k jednotlivým podnikateľom pri odbere porovnateľného tovaru, čím boli, resp. mohli byť títo podnikatelia v súťaži znevýhodnení vo vzťahu k iným jeho odberateľom. Zámerom podnikateľa Slovnaft, a.s. bolo prostredníctvom takejto praktiky zneužitie svojej sily na získanie prospechu, ktorý by nebolo možné získať v konkurenčnom prostredí. Protisúťažné dopady posudzovaného konania sa prejavili v tom, že jednotliví zákazníci dominanta, ktorí odoberali porovnateľné plnenie, platili za toto plnenie rozdielne ceny, čo logicky vyúsťuje do záveru o znevýhodnení tej časti odberateľov, ktorí platili za toto plnenie neodôvodnene vyššiu cenu voči odberateľom, ktorí platili menej.

 Rada úradu podporne poukazuje na rozhodnutie Komisie v prípade  Michelin, v ktorom ad hoc, neobjektívny (t.j. neporovnateľný medzi odberateľmi) charakter systému rabatov spoločnosti bol považovaný Komisiou za diskriminačný. Európska komisia poukázala v tomto prípade na stanovisko Generálneho advokáta, podľa ktorého vytvorenie systému zliav, ktoré boli určované na individuálnej báze a tak neboli jednotne diskutované so všetkými odberateľmi vopred, vytvára možnú diskrimináciu, čím dochádza k zneužitiu podľa článku 86 ZES (v súčasnosti článok 82). Je teda zrejmé, že netransparentný a variabilný systém rabatov vytvára podľa názoru Komisie príležitosť pre obmedzovanie súťaže na trhu. Napr. v už uvádzanom rozhodnutí  vo veci Irish Sugar Európska komisia v bode 150 uviedla nasledovné, cit.: „Hoci neexistuje na základe práva požiadavka vo vzťahu k spoločnosti v dominantnom postavení účtovať identické ceny alebo zverejňovať ich podmienky, samotný nedostatok transparentnosti celého rabatového systému Írskeho cukru, zahŕňajúc exportné rabaty, v rámci ktorého ani rozsah rabatov ani objemy, na ktoré sa viažu nie je jednotný alebo písomne komunikovaný s odberateľmi, môže byť považovaný za zneužitie dominantného postavenia.“ 

 	Konkrétne v  prípade diskriminácie na veľkoobchodnom trhu s automobilovými benzínmi v SR, ktorá je bližšie popísaná v ďalšej časti tohto odôvodnenia, Slovnaft, a.s. poskytoval pri porovnateľnom plnení rozdielne zľavy pre podnikateľov Shell a OMV, ktorí sú jeho najvýznamnejšími odberateľmi automobilového benzínu na vymedzenom trhu a navyše v tomto prípade sú navzájom aj konkurentmi, čím ich postavil do nerovnakej konkurenčnej pozície. Nákup pohonných látok predstavuje významnú položku z celkových nákladov podnikateľov pri ich ďalšom predaji na maloobchode, priemerne predstavujú náklady na tento vstup až 90% celkových nákladov podnikateľa pri opätovnom predaji benzínu, resp. nafty. K znevýhodneniu podnikateľa Shell oproti podnikateľovi OMV došlo na trhu veľkoobchodu, keďže podnikateľ Shell mal pri porovnateľnom plnení vyššiu cenu nevyhnutného vstupu, a bol viac závislý od vstupov zo strany dominanta, pretože odoberal od neho prevažnú časť svojej celkovej spotreby v rozhodnom období v roku 2005 až 72% z celkových svojich odberov, oproti podnikateľovi OMV, ktorý v rozhodnom období odoberal od Slovnaft, a.s. len cca 30% svojej celkovej spotreby (spis č. 76). Nákupná cena za benzín má výrazný vplyv na ďalšiu cenotvorbu uvedených podnikateľov, a to na trhu veľkoobchodu ako aj maloobchodu s benzínmi v SR. To vyplýva z vyjadrení odberateľov spoločnosti Slovnaft, a.s. obsiahnutých v spisovom materiáli (spis všeobecné šetrenie napr. č. 33, 34, 35, 37), ako aj z vyjadrení samotného účastníka konania v súvislosti s výškou maloobchodných marží (t.j. že tieto marže sú nízke).

Podporne možno poukázať aj na ustálenú komunitárnu judikatúru, napr. prípad Komisie vo veci Virgin/British Airways, kde zľavy, ktoré boli ponúkané zo strany British Airways ako dominanta jednotlivým cestovným agentúram boli posúdené jednak ako viazanie (obdoba ustanovenia § 8 ods. 2 písm. d) zákona v komunitárnom práve), ale aj ako diskriminačné, keďže cestovné agentúry, ktoré mali nakontrahované od predmetnej leteckej spoločnosti rovnaké množstvo leteniek, dostali rôzne úrovne rabatov. Znevýhodnenie podnikateľov sa prejavilo v znevýhodnení tých agentúr, ktoré za porovnateľných podmienok dostali menšiu zľavu, a teda pri svojom ďalšom obchodovaní s letenkami museli vychádzať z vyšších vstupných nákladov v súvislosti s obstaraním letenky. 

Rada úradu v tejto súvislosti poukazuje aj na prípad Protimonopolného úradu SR vo veci diskriminácie zo strany Slovenských Aerolínii, a.s., rozhodnutie 
č. 2003/DZ/2/1/239 zo dňa 20.10.2003 v spojení s rozhodnutím č. 2004/DZ/R/2/138 zo dňa 4.6.2004,  potvrdené rozhodnutím Najvyššieho súdu 1 Sž-o-NS 37/2006  zo dňa 25.10.2006 v spojení s rozhodnutím Najvyššieho súdu SR č. 4 Sž 110/2004 zo dňa17.2. 2006.

	V prípade cenovej diskriminácie na trhu veľkoobchodu s motorovou naftou v SR, uplatňovanie netransparentných, diskriminačných a individualizovaných rabatov, resp. prirážok k základnej cene, mimo systému rabatov, ktorého existenciu Slovnaft, a.s. úradu deklaroval, pri porovnateľných podmienkach spôsobilo, že odberatelia nakupovali svoje vstupy za rozdielnych cenových podmienok. Hlavnými odberateľmi nafty sú okrem predajcov pohonných hmôt podnikatelia z oblasti stavebníctva, dopravy, poľnohospodárstva a potravinárstva, lesov a pod. (spis 
č. 159, príloha 5A, spis č. 137 príloha 1 – zoznam odberateľov s uvedením nakontrahovaného objemu), kde doprava a náklady na ňu predstavujú významný faktor vplývajúci na celkovú výšku nákladov, ako dôležitého konkurenčného parametra. 

Ako už bolo vyššie spomenuté, odberatelia, ktorých sa posudzované konanie dotýka, nemusia byť navzájom konkurentmi. Vyplýva to aj z charakteru praktiky, keďže cenovou diskrimináciou vo forme vykorisťovateľskej praktiky nesleduje dominant spravidla primárne cieľ zvýhodniť/znevýhodniť určitých podnikateľov navzájom, ale využiť dominanciu a svoju trhovú moc na neodôvodnené vykorisťovanie obchodných partnerov vo svoj prospech a preto môže spočívať aj v znevýhodnení podnikateľov na rôznych trhoch. Slovnaft, a.s. tým, že systém rabatov verejne nesprístupnil, rabaty udeľoval na základe individuálnych rokovaní využívajúc svoju silnú vyjednávaciu pozíciu dominanta, poznal tak pozíciu svojich odberateľov, ako aj ich rôznu ochotu platiť za dodávky isté ceny, využil tento systém na „vykorisťovanie“ svojich odberateľov a diferencované nastavenie zliav a prirážok k cenám. Takýmto spôsobom výrazne ovplyvnil náklady svojich odberateľov na zabezpečenie významného vstupu, čo ovplyvňovalo ich konkurenčnú pozíciu na  trhoch, na ktorých pôsobia a podnikajú.

K účastníkom konania uvádzanej možnosti zintenzívniť konkurenciu cez vyjednávanie obchodných partnerov úrad uvádza, že tak tomu nemohlo byť v tomto prípade, pretože klienti podnikateľa Slovnaft, a.s. nemali žiadne informácie o tom, z akých podkladov a akých faktorov Slovnaft, a.s. pri určovaní cien vychádza, a teda ani nemohli efektívne vyjednávať a optimalizovať dodávky. Slovnaft, a.s. nezverejnil a ani na požiadanie neposkytoval svojim odberateľom systém udeľovania rabatov a títo boli odkázaní na akceptovanie podmienok, ktoré im z pozície významného, dominantného dodávateľa vstupov predkladal. Z vyjadrení podnikateľov vyplýva, že boli nútení pristúpiť na podmienky dominanta.

Podporne možno uviesť obdobný prípad z komunitárnej judikatúry, prípad Irish Sugar, kde jednou z praktík boli selektívne rabaty pre spotrebiteľov (customers) v oblastiach Severného Írska, kde boli možné dovozy z Veľkej Británie a iných členských štátov EÚ. Spotrebitelia z iných oblasti nedostali porovnateľné rabaty. Súd prvej inštancie aj tieto rabaty považoval za diskriminačné, pretože so spotrebiteľmi z oblasti blízko a ďalej od hraníc bolo rozdielne zaobchádzané pri nákupe rovnakých objemov. 

2. Diskriminácia na trhu veľkoobchodu s automobilovými benzínmi v SR

Námietky účastníka konania

1.	Účastník konania tvrdí, že aj keď nemá dominantné postavenie na relevantnom trhu predajcov, voči obom spoločnostiam (Shell aj OMV) aplikuje porovnateľné zľavy, ktoré sú objektívne zdôvodniteľné. Ponecháva priestor na vyjednávanie o cenách, keďže je vystavený konkurenčnému tlaku z dovozu, vyjednávacie rozpätie je vo výške [obchodné tajomstvo].  Účastník konania považuje vyjadrenie úradu k tomuto vyjednávaciemu rozpätiu za nedostatočné a apeluje na povinnosť odôvodniť svoje závery v súlade s požiadavkou právnej istoty. Účastník konania sa tiež odvoláva na skutočnosť, že všetky zmluvné podmienky sú výsledkom bilaterálnych rokovaní zmluvných strán a spoločnosť Shell mala možnosť slobodne sa rozhodnúť kupovať z iných zdrojov. 

2.	Na zdôvodnenie rozdielov v cenách (resp. zľavách) pre Shell a OMV účastník konania uvádza vybudovanie aditivačného zariadenia pre podnikateľa Shell a teda nevyhnutnosť pokrytia nákladov na jeho vybudovanie, pričom tvrdí, že rokovanie o cene benzínu so spoločnosťou Shell obsahovalo aj informáciu týkajúcu sa výšky zľavy v súvislosti so vzniknutými nákladmi na výstavbu tohto aditivačného zariadenia. Uvedený postup zahrnutia dodatočných nákladov do konečnej ceny podľa účastníka konania je v súlade s obvyklou obchodnou praxou, preto považuje stanovisko spoločnosti Shell k uvedenému za účelové.

K vyjadreniu úradu na str. 22 prvostupňového rozhodnutia (pokrývanie nákladov na aditivačné zariadenie v cene služby za aditiváciu) účastník konania konštatuje, že spôsob úhrady nákladov je na jeho obchodnom uvážení. Zahrnutie týchto nákladov do ceny za odobraté produkty (čo sa prejavilo v nižšej zľave) je pre spoločnosť najistejší spôsob úhrady, pretože odbery podnikateľa Shell neboli stabilné – oproti roku 2005 [obchodné tajomstvo] mala spoločnosť Shell v roku 2006 uskutočniť minimum odberov [obchodné tajomstvo], a to aj vo vzťahu k aditivovaným benzínom.

V tejto súvislosti tiež udáva body 210/211 rozhodnutia Generálneho riaditeľa pre vodné hospodárstvo č. CA9/8/01/2005 z 20.05.2005, podľa ktorého zneužitím nie je účtovanie rozdielnych cien, ak je založené na rozdielnych nákladoch, čo bolo v tomto prípade podľa účastníka konania preukázané. Podľa tohto rozhodnutia je pre konštatovanie zneužitia (ak aj neboli rozdielne náklady) potrebné preukázať protisúťažný zámer alebo efekt, čo v tomto prípade podľa účastníka konania nebolo preukázané.

3.	Účastník konania tiež konštatuje, že úrad nepreukázal, akým spôsobom by sa diskriminácia podnikateľa Shell mala negatívne dotknúť konkurentov a následne aj koncových užívateľov, pričom sankcionované by malo byť iba konanie, pri ktorom je preukázaný dopad na trh a obmedzenie súťaže v neprospech spotrebiteľov.

Účastník konania v tejto súvislosti tvrdí, že rozdiel medzi zľavami pre tieto spoločnosti je [obchodné tajomstvo], pričom úrad neuviedol a nepodložil, prečo je uvedené tvrdenie pre tento prípad irelevantné.

4.	Účastník konania ďalej predložil vývoj svojej marže na tzv. prémiových produktoch [obchodné tajomstvo] a porovnanie s priemernou obchodnou maržou na bežných produktoch [obchodné tajomstvo]. Skutočnosť, že marža na prémiových produktoch je vyššia, vyplýva aj z obchodnej praxe Shell, čo odvodzuje z cien za prémiové a bežné produkty uplatňovaných na čerpacích staniciach Shell. Účastník konania pritom konštatuje, že podnikateľ Shell je lídrom v predaji prémiového benzínu (ako prvý ho uviedol na trh a v roku 2005 mal podiel [obchodné tajomstvo], pričom zvyšok trhu patril podnikateľovi OMV). Z uvedeného účastník konania vyvodzuje, že keďže Shell mal vysoký podiel na trhu prémiových produktov a konkurenčnú výhodu na tomto trhu, nemohlo mať konanie účastníka konania dopad na súťaž na trhu, ani na samotné postavenie podnikateľa Shell.

5.	Vo vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia (list č. 3252/2007 z 31.08.2007 namieta, že neboli preukázané znaky vykorisťovateľskej praktiky, t.j. získanie prospechu, ktorý by inak nebol získal a spôsobenie ujmy odberateľom.

	K nezískaniu prospechu spoločnosť Slovnaft, a.s. uvádza, že vynaložila prostriedky na vybudovanie a spravovanie aditivačného zariadenia pre Shell. Aj keď  zariadenie je vo vlastníctve účastníka konania, ak by ho nevyužíval Shell, bola by to podľa neho „zmrazená investícia“, pretože na jeho údržbu by museli byť vynakladané prostriedky a na trhu nebol ďalší potenciálny záujemca o využívanie takéhoto zariadenia. 

Účastník konania tiež trvá na tom, že pokles odberov podnikateľa Shell od účastníka konania preukazuje, že obvyklým správaním Shell je meniť zdroj zásob, resp. objemy od jedného zdroja v ročných intervaloch a teda Slovnaft, a.s. mohol predpokladať pokles odberov Shell aj v roku 2006. Okrem toho, zmluva o aditivácii neurčovala, aký objem má Shell aditivovať a teda Shell mohol aditivovať len na malé množstvo PHM, pri ktorom by poplatok za aditiváciu nepokryl nikdy náklad na vybudovanie zariadenia.

Podľa účastníka konania tiež nie je možné sumu [obchodné tajomstvo] považovať za prospech, a to vo vzťahu k jej celkovým tržbám [obchodné tajomstvo] v roku 2005, resp. zisku [obchodné tajomstvo], kde by sa táto suma prejavila len v mizivej úrovni.

	Podľa názoru účastníka konania malo byť preukázané, že Shell bola spôsobená ujma, čo účastník konania nepripúšťa, keďže:

-	Vyjednávacie rozpätie vo výške [obchodné tajomstvo] nie je vysoké, vzhľadom na maloobchodné marže,
-	Aj keby úrad nebral do úvahy maloobchodný trh s prémiovými produktmi (hoci tu sa mala prejaviť údajná diskriminácia), Shell nebol znevýhodnený na trhu s PHM z dôvodu premietnutia vyššej nákupnej ceny do ceny palív, keďže zmena ceny palív o takúto nízku sumu na 1 liter nie je motívom pre spotrebiteľa na zmenu predajcu. Ako dôkaz uviedol tabuľku, ktorá ukazuje rast celkovej spotreby PHM (v priemere za rok 2006 o 11%), napriek výraznému rastu ich ceny. Teda cca [obchodné tajomstvo]  záťaž podnikateľa Shell nemohla zmeniť jeho konkurenčnú pozíciu na trhu. Účastník konania tiež poukazuje na skutočnosť, že rozpätie cien na jednotlivých predajniach u toho istého predajcu je veľmi široké (u niektorých až 2,60 Sk/l), z čoho tiež vyplýva, že zákazníci nebudú meniť svoje nákupné zvyklosti pri zmene ceny [obchodné tajomstvo].
-	Účastník konania sa tiež odvoláva na podiel podnikateľa Shell na trhu, t.j. že v danom období rástol  a teda jeho pozícia nebola ovplyvnená namietaným protisúťažným konaním.

Závery Rady úradu

	Prvostupňový orgán vychádzal v prvom rade z preskúmania kúpnych zmlúv (list z 05.09.2005, spis správne konanie č. 159, príloha 4b), ktoré mal účastník konania uzavreté pre rok 2005 na dodávku automobilových benzínov so svojimi odberateľmi. Správne pritom zistil, že základná cena automobilového benzínu (hoci nebola priamo v zmluve uvedená v číselnom vyjadrení) bola pre všetkých odberateľov rovnaká, zároveň však zistil, že v rámci daných zmlúv uplatňuje účastník konania pri porovnateľnom plnení neodôvodnene rozdielne rabaty k tejto základnej cene.

	Ako vyplýva z predmetných kúpnych zmlúv, ako aj z vyjadrenia samotného podnikateľa Slovnaft, a.s. (list č. 6791/2005 doručený 7.12.2005, spis k správnemu konaniu č. 5), v závislosti od odobratého množstva automobilového benzínu mal v roku 2005 stanovené [obchodné tajomstvo] litrov benzínu. Pre odberateľov, ktorí odoberali nad toto množstvo bola zľava stanovená [obchodné tajomstvo] litrov odberu. 

	Podľa nakontrahovaného množstva benzínu, sa zľava pre odberateľov odoberajúcich [obchodné tajomstvo] litrov benzínu  mala v roku 2005 týkať dvoch podnikateľov, a to Shell a OMV. Úrad pritom zistil, že v prípade podnikateľa Shell nakontrahované množstvo bolo [obchodné tajomstvo] litrov a dohodnutá zľava [obchodné tajomstvo], kým v prípade podnikateľa OMV nakontrahované množstvo bolo [obchodné tajomstvo] litrov a dohodnutá zľava [obchodné tajomstvo]. 

Napriek väčšiemu odberu automobilového benzínu podnikateľom Shell, bola teda zľava na jednotku odobratého množstva, ktorú mu účastník konania poskytol, nižšia ako zľava, ktorú poskytol podnikateľovi OMV ako jeho konkurentovi pri maloobchodnom predaji automobilového benzínu. V číselnom vyjadrení pri daných nakontrahovaných množstvách predstavovala zľava pre podnikateľa Shell [obchodné tajomstvo] a zľava pre podnikateľa OMV [obchodné tajomstvo]. Za predpokladu, že by účastník konania uplatnil voči podnikateľovi Shell minimálne rovnakú zľavu na jednotku odobratého množstva ako voči podnikateľovi OMV (hoci podľa odobratého množstva mal nárok na zľavu ešte vyššiu), pre podnikateľa Shell by to znamenalo príjem v číselnom vyjadrení cca [obchodné tajomstvo]. 

	Rada úradu pritom zistila, že v prípade kúpnych zmlúv účastníka konania so svojimi odberateľmi ide o štandardizované zmluvy, ktoré sa pri jednotlivých odberateľoch odlišujú len odobratým množstvom automobilového benzínu a dohodnutou kúpnou cenou (resp. zľavou z tejto ceny), obchodné podmienky boli teda rovnaké. Odlišnosťami ohľadne obchodných podmienok v zmluvách s uvedenými dvoma odberateľmi neargumentoval ani účastník konania.

	Účastník konania na zdôvodnenie odlišnej ceny za odber porovnateľného plnenia voči odberateľom uvádzal (list č. 5292/2005 z 27.09.2005) vybudovanie aditivačného zariadenia na základe špeciálnej požiadavky podnikateľa Shell, ktoré malo slúžiť výhradne jeho potrebám. Súčasne uviedol, že vybudovanie komplexného aditivačného zariadenia pre neho znamenalo dodatočné náklady vo výške [obchodné tajomstvo], ktoré následne započítal do zľavy z odobratého množstva automobilového benzínu pre podnikateľa Shell. Konkrétne uvádzal, že pôvodná zľava pre podnikateľa Shell mala byť [obchodné tajomstvo], pričom po započítaní uvedenej investície vyšla výsledná zľava vo výške, ako je uvedená v zmluve s podnikateľom Shell. 

	Rada úradu sa nestotožňuje s námietku podnikateľa Slovnaft, a.s., že  započítanie nákladov na vybudovanie aditivačného zariadenia predstavuje objektívne zdôvodnenie uplatnenia zliav v rozdielnej výške pre týchto podnikateľov, považuje ho za nepravdivé, a to z nasledovných dôvodov. 

	Predovšetkým, účastník konania na podporu tohto svojho tvrdenia v rámci správneho konania predložil len písomnú žiadosť podnikateľa Shell z 15.03.2003 (list, spis č. 132, príloha 2) o aditiváciu benzínu na všetkých troch termináloch Slovnaft-u. Táto žiadosť však neobsahovala žiadnu zmienku o tom, akým spôsobom by ju mal podnikateľ Slovnaft, a.s. riešiť, podnikateľ Shell nežiadal o vybudovanie aditivačného zariadenia, ktoré by malo slúžiť výhradne len pre jeho potreby, ani neobsahovala žiadnu dohodu o úhrade, resp. kompenzácii výdavkov, ktoré vzniknú podnikateľovi Slovnaft, a.s..

Účastník konania nepredložil žiaden ďalší podklad, ktorý by obsahoval dohodu o započítaní nákladov na vybudovanie aditivačného zariadenia do kúpnej ceny za automobilový benzín s podnikateľom Shell, ani zápis z rokovania, na ktorom sa malo vzájomné započítanie pohľadávok dohodnúť. 

Podnikateľ Shell na druhej strane nepotvrdil existenciu žiadnej obdobnej písomnej alebo ústnej dohody, naopak uviedol, že nevedel o existencii žiadnej obdobnej dohody, ani o skutočnosti, že pôvodná zľava bez započítania uvedených nákladov bola podnikateľom Slovnaft, a.s. stanovená na [obchodné tajomstvo]. Podnikateľ Shell sa práve naopak vyjadril, že účastník konania sa pri rokovaniach o cene automobilového benzínu nepreukazoval žiadnym dokladom pre prípadný odpočet jeho investície na vybudovanie aditivačného zariadenia zo zľavy pre podnikateľa Shell na odber automobilového benzínu.

Rada úradu súhlasí s účastníkom konania, že je bežné v obchodnej praxi započítanie dodatočných nákladov do konečnej ceny, ak s tým obchodní partneri súhlasia. V tomto prípade však zmluvný partner s takýmto započítaním nielenže nesúhlasil, ako vyplýva z vyššie uvedeného, ani o ňom dokonca nevedel, čo je v rámci bežnej obchodnej praxe minimálne neštandardné. Navyše, započítanie dodatočných nákladov do konečnej ceny sa v rámci bežnej obchodnej praxe deje vtedy, ak dodatočné náklady vzniknú v priamej súvislosti s predajom určitého konkrétneho produktu, resp. s poskytovaním služby, čo však nebol tento prípad.  

Vyjadrenie účastníka konania, ohľadne započítania týchto nákladov do ceny za predaj benzínu z dôvodu nestabilných odberov podnikateľa Shell neobstojí. Slovnaft, a.s. uvádza ako príklad nestabilných odberov podnikateľa Shell pokles odberu automobilového benzínu od účastníka konania v roku 2006 oproti predchádzajúcemu roku, avšak v tomto správnom konaní ide o diskrimináciu Shell pokiaľ ide o zľavu z ceny automobilového benzínu na rok 2005, kedy účastník konania nemohol vedieť, aké množstvo benzínu bude od neho podnikateľ Shell odoberať v roku 2006. Objasnenie účastníka konania, ktoré v tejto súvislosti podal vo vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia, t.j. že pokles odberov poukazuje na nestabilitu Shell a ročné obmeny jeho zdrojov, preto mohol predpokladať pokles odberov aj pre rok 2006,  považuje Rada úradu za zavádzajúce.  Z tabuľky odberov, predloženej samotným účastníkom konania vyplýva miernejší pokles odberov [obchodné tajomstvo] v roku 2005 oproti roku 2004, z čoho podľa názoru Rady úradu nemožno urobiť záver, že podnikateľ Shell bude pre rok 2006 meniť zdroj svojich dodávok, resp. že mení zdroj svojich dodávok každoročne. Nie je teda zrejmé, ako mohol účastník konania predvídať pokles odberov podnikateľa Shell v roku 2006 [obchodné tajomstvo] a na tomto argumente založiť účtovanie nákladov na vybudovanie aditivačného zariadenia do ceny za predaj benzínu bez toho, aby o tom odberateľ vôbec vedel. 

Ak aj by podnikateľ Slovnaft, a.s. teoreticky takýto pokles mohol predpokladať, nie je to dôvod, aby zarátal tieto náklady do predajnej ceny za benzín, keďže na základe zmlúv o aditivácii účtoval odberateľom samostatne cenu za poskytnutie služby aditivácie. Podnikateľ Shell, ako aj iní odberatelia aditivovaného benzínu, za službu aditivácie riadne platili v súlade s uzavretými zmluvami o aditivácii. Za službu aditivácie spoločnosť Slovnaft fakturovala spoločnosti Shell dohodnutú sumu na liter aditivovaného benzínu podľa čl. V zmluvy o aditivácii na rok 2005. Uvedené vyplýva z faktúr, ktoré sú súčasťou spisového materiálu. Nie je teda zrejmé, z akého dôvodu by mal náklady na vybudovanie aditivačného zariadenia podnikateľ Slovnaft, a.s. zahrnúť ešte raz a duplicitne práve do ceny za predaj automobilového benzínu, keď táto činnosť ekonomicky súvisí s poskytovaním služby aditivácie, ktorá bola účastníkom konania poskytovaná svojim odberateľom odplatne.  

V tejto súvislosti neobstojí ani námietka, že v zmluve o aditivácii nie je určené množstvo, ktoré má Shell aditivovať, a teda mohlo sa stať, že bude aditivovať len malé množstvo benzínu, čím by náklady na vybudovanie aditivačného zariadenia zostali nepokryté, ak by sa financovali z poplatku za aditiváciu. Rada úradu konštatuje, že je záležitosťou podnikateľa Slovnaft, a.s., ako si predmetné náklady vykryje, nie je však dôvod, aby boli zahrnuté do nesúvisiacej položky, ceny za predaj benzínu, a to len a výlučne podnikateľovi Shell. Nie je po prvé zrejmé, z akého dôvodu by celé náklady na vybudovanie aditivačného zariadenia, ktoré je vo vlastníctve Slovnaft, a.s. mal znášať podnikateľ, ktorý si v určitom období objednáva od neho len službu aditivácie. Rada úradu tiež konštatuje, že je vecou podnikateľa Slovnaft, a.s. nastavenie ceny (poplatku) za aditiváciu tak, aby v nej boli zohľadnené všetky súvisiace náklady. Keď účastník konania tvrdí, že „predvídal” pokles odberov podnikateľa Shell, resp. že mohlo poklesnúť aj množstvo benzínu, ktoré si Shell od neho nechal aditivovať, potom mohol nastaviť aj samotnú cenu za aditiváciu tak, aby zohľadňovala primeranú časť nákladov na vybudovanie aditivačného zariadenia.

Podnikateľ Slovnaft, a.s. v rámci námietok tiež uviedol, že jedno konkrétne aditivačné zariadenie môže byť používané len jedným podnikateľom najmä z dôvodu, že ide o rôzne pomery v aditivačných zmesiach, ktoré sú individuálne pre každého odberateľa. Rada úradu konštatuje, že účastník konania nijako nepreukázal, že by konkrétne aditivačné zariadenie počas celej jeho životnosti mohlo byť využívané len jedným podnikateľom. Ide o investíciu podnikateľa Slovnaft, a.s., ktorá ostáva jeho vlastníctvom a ak teoreticky určitý podnikateľ prestane odoberať aditivované palivá od účastníka konania, tento môže voľnú kapacitu aditivačného zariadenia poskytnúť inému odberateľovi, pričom nastaví pomery na aditivačnú zmes podľa požiadaviek daného odberateľa. Nie je teda zrejmé, z akého dôvodu by náklady na vybudovanie aditivačného zariadenia mali byť započítané výlučne podnikateľovi Shell. 

Navyše, ako uviedol aj účastník konania, v roku 2005 vykonával aditiváciu aj pre [obchodné tajomstvo]. Tomuto podnikateľovi však neboli zarátané náklady na vybudovanie aditivačného zariadenia. Naproti tomu mal podnikateľ Shell znášať finančné dôsledky toho, že účastník konania nemal voľnú kapacitu aditivačných zariadení v čase, kedy ho o aditiváciu tento podnikateľ žiadal.

Rada úradu má teda za preukázané, že v danom prípade existovalo na jednej strane zhodné, resp. porovnateľné plnenie zo strany odberateľov, podnikateľov OMV a Shell a na strane druhej uplatňovanie zliav voči uvedeným podnikateľom v rozdielnej výške bez objektívneho zdôvodnenia.

Pokiaľ ide o znevýhodnenie podnikateľa Shell, Slovnaft, a.s. v rozklade argumentuje, ako by išlo o vylučovaciu praktiku, pričom prvostupňový orgán v rozhodnutí uviedol, že toto konanie považuje za vykorisťovateľskú praktiku. Z toho dôvodu konkrétny dopad namietaného konania úrad neposudzoval z hľadiska účinkov vo forme vylúčenia konkurentov z trhu. 

Účastník konania vo vyjadrení k výzve argumentuje, že aj pri vykorisťovateľskej praktike je potrebné preukázať jednotlivé jej aspekty, za ktoré považuje získanie prospechu dominantnou spoločnosťou v spojitosti s diskrimináciou a spôsobenie ujmy odberateľom.

	Potreba riadneho a presného zistenia skutkového stavu vyplýva úradu zo základných zásad správneho konania. Vyplýva z definície praktiky diskriminácie, že 
v záujme riadneho zistenia skutkového stavu je potrebné zistiť, či v danom prípade došlo k porovnateľnému plneniu zo strany odberateľov, či dominant uplatňoval voči týmto odberateľom nerovnaké podmienky a znevýhodnenie, resp. možnosť znevýhodnenia odberateľov v súťaži. Získanie prospechu dominantnou spoločnosťou a ujma odberateľom (t.j. tej časti odberateľov, ktorá bola znevýhodnená) je prirodzeným a samozrejmým dôsledkom takéhoto správania. Z kvantifikácie objemov a cien benzínu nakupovaného odberateľmi od spoločnosti Slovnaft, a.s. je zrejmé, že z každého znevýhodnenia svojich odberateľov má dominantný hráč prospech a tiež že odberatelia, pre ktorých nastavil horšie podmienky, sú oproti ostatným odberateľom pri odbere tovaru/služieb v nevýhode.

Rada úradu konštatuje, že podnikateľ Shell mohol byť v súťaži znevýhodnený vzhľadom na ovplyvnenie jeho nákladov na obstaranie relevantného vstupu. Cenová diskriminácia reálne ovplyvnila vstupy, pretože napriek rovnakým objemom odberov a rovnakým iným podmienkach platili OMV a Shell za vstupy rozdielnu čiastku, čím boli postavení do konkurenčnej výhody, resp. nevýhody. Išlo pritom o relevantný vstup, ktorý výrazne ovplyvňuje celkové náklady (predstavuje priemerne až 90% z celkových vstupných nákladov ), a teda aj konkurenčnú pozíciu firiem. 

V tomto prípade navyše dotknutí podnikatelia Shell a OMV pôsobia na tom istom trhu, sú navzájom v priamom konkurenčnom vzťahu a preto ak dodávateľ relevantného vstupu (Slovnaft, a.s.) ovplyvní cenu ich vstupu, má to vplyv na ich vzájomnú konkurenčnú pozíciu na príslušnom trhu, kde súťažia. Ako bolo preukázané, Slovnaft, a.s. pritom nemal v súvislosti s predajom automobilového benzínu uvedeným podnikateľom rozdielne náklady (ako tvrdí účastník konania s odkazom na vybudovanie aditivačného zariadenia), ktoré by odôvodňovali rozdiely v rabatoch, preto nie je v tejto súvislosti relevantný odkaz účastníka konania na rozhodnutie Generálneho riaditeľa pre vodné hospodárstvo, podľa ktorého práve rozdielne náklady môžu byť dôvodom na uplatnenie odlišných cien.

Účastník konania namieta, že jeho konanie nemohlo mať dopad na podnikateľa Shell, keďže magnitúda cenového rozdielu pre uvedené spoločnosti je len [obchodné tajomstvo] z nákupnej ceny. Rada úradu sa v tomto smere stotožňuje s názorom prvostupňového orgánu, že výška tohto rozdielu neznamená, že k diskriminácii v tomto prípade nedošlo. Obdobne sa aj Súd prvej inštancie v už uvádzanom prípade British Airways nezaoberal tým, či je výška dodatočných rabatov poskytovaných cestovným agentúram veľká alebo malá (1-2%), iba konštatoval, že cestovné agentúry závisia od British Airways a ich príjem bol ovplyvnený diskriminačnými podmienkami odmeňovania.

Napriek uvedenému sa prvostupňový orgán vyjadril ohľadne výšky vyjednávacieho rozpätia deklarovanej účastníkom konania, a to [obchodné tajomstvo, pričom Rada úradu považuje konštatovanie úradu, že toto rozpätie je významné za dostatočne zdôvodnené. Práve skutočnosť, ktorú účastník konania uvádza na podporu zanedbateľnosti tohto rozdielu v cenách, t.j. výška marží na maloobchode, svedčí podľa názoru Rady úradu naopak o tom, že vyjednávacie rozpätie je významné. Pri ďalšom predaji automobilového benzínu v maloobchode sú obchodné marže relatívne nízke, preto aj malý rozdiel vo vstupných nákladoch na nákup automobilového benzínu na jeden liter, môže mať vplyv na konkurenčnú pozíciu na nadväzujúcom maloobchodnom trhu. Viacerí z oslovených odberateľov uvádzali takýto, resp. menší cenový rozdiel ako kritérium ovplyvňujúce ich rozhodnutie o prípadnej zmene dodávateľa (konkrétne čísla sú predmetom obchodného tajomstva uvedených podnikateľov).

Okrem toho, argument ohľadne vyjednávacieho rozpätia „len” [obchodné tajomstvo] nemá dostatočnú vypovedaciu hodnotu o miere znevýhodnenia podnikateľa Shell oproti podnikateľovi OMV, a to vzhľadom na veľké množstvá automobilového benzínu, ktoré predmetní podnikatelia pravidelne odoberali. Pri odberoch v desiatkach miliónov litrov je pre odberateľa takýto rozdiel za jeden liter významným rozdielom majúcim vplyv na jeho internú ekonomiku. Napríklad v roku 2005 Shell odobral od účastníka konania [obchodné tajomstvo]  benzínu a celkový rozdiel tak predstavoval [obchodné tajomstvo]. 

K účastníkom konania uvádzaným údajom o raste spotreby benzínu aj napriek podstatne vyšším nárastom cien, ako je v tomto prípade rozdiel vo veľkoobchodných cenách voči Shell a OMV prerátaný na jeden liter, t.j. [obchodné tajomstvo] a k uvádzaným aj vyšším rozdielom v cenách, ktoré podnikatelia sami uplatňujú v rámci svojej siete čerpacích staníc, Rada úradu konštatuje, že to nemá žiadny súvis s predmetom tohto konania, na základe nasledovného.
 
Účastník konania uvádza rast celkovej spotreby benzínu, ktorý sa predáva v rámci maloobchodu konečným spotrebiteľom, pričom v tomto prípade ide o rozdiel vo veľkoobchodných cenách. Naviac tento fakt rastu spotreby benzínu všeobecne, za celý maloobchodný trh, vypovedá len o tej skutočnosti, že v danom prípade mal dopyt na základe určitých faktorov všeobecne rastúcu tendenciu, pričom však nemá  žiadnu výpovednú hodnotu vo vzťahu k pozícii jednotlivých podnikateľov na trhu. Nárast cien benzínu vyvolaný najmä globálnym pohybom cien ropy nemohol 
v krátkodom horizonte vyvolať zníženie dopytu vzhľadom na nízku cenovú elasticitu dopytu. Tento globálny pohyb cien nie je možné porovnávať s reakciami odberateľov na konkrétne cenové ponuky dodávateľov, čo bol aj tento prípad.

Úrad, ani Rada úradu pritom nie je povinná kvantifikovať škodu, ktorá by mohla v dôsledku možného odlivu zákazníkov od Shell tomuto podnikateľovi vzniknúť. Avšak vzhľadom na veľké objemy odoberané predmetným podnikateľom na veľkoobchode, cenový rozdiel mal neopochybne dopad na jeho internú ekonomiku a znamenal pre neho jednoznačne znevýhodnenie oproti jeho konkurentovi.

Námietka účastníka konania, že podnikateľ Shell je lídrom na trhu maloobchodného predaja prémiového benzínu a teda praktika diskriminácie nemohla mať vplyv na jeho postavenie, ani na samotnú súťaž na trhu, neobstojí. V tomto prípade nejde o trh maloobchodného predaja prémiových produktov a úrad takýto trh ani nedefinoval. Takisto neobstojí ani námietka, že podiel podnikateľa Shell na trhu maloobchodu v danom období rástol. Ako už bolo viackrát uvedené, v tomto konaní nejde o vylučovaciu praktiku, a teda neskúmalo sa ovplyvnenie postavenia podnikateľa Shell na trhu v dôsledku danej praktiky.

Námietku, že v tomto prípade nemohlo ísť o vykorisťovateľskú praktiku, keďže Slovnaft, a.s. vzhľadom na vynaloženie nákladov na vybudovanie aditivačného zariadenia nemal z tohto konania prospech, Rada úradu považuje za zavádzajúcu. Vybudované aditivačné zariadenia zostávalo vo vlastníctve Slovnaft, a.s., teda minimálne hodnota tohto zariadenia predstavovala pre neho prospech, ku ktorému sa dostal bez akýchkoľvek vstupných nákladov, keďže ako tvrdí, obstarávaciu cenu tohto zariadenia zaúčtoval do ceny za benzín podnikateľovi Shell. Nie je pritom rozhodujúce, že v danom čase bolo len niekoľko záujemcov o aditiváciu a teda 
v prípade, ak by sa aditivačné zariadenie uvoľnilo, bola by to pre účastníka konania tzv. zmrazená investícia. Je vecou Slovnaftu, a.s., ako sa s požiadavkou Shell na aditiváciu vyrovnal. Ak nemal dostatočné kapacity, mohol takisto požiadavku Shell odmietnuť. Ak však vybudoval ďalšie aditivačné zariadenie, musí znášať podnikateľské riziko tejto investície sám a neprenášať ho neodôvodnene na Shell.

Účastník konania tiež namieta prospech vo finančnom vyjadrení, ktorý z predmetného konania mal získať vo vzťahu k veľkosti jeho obratu, resp. zisku za dané obdobie. Rada úradu konštatuje, že veľkosť prospechu je pre posúdenie, či určité konanie je zneužitím dominantného postavenia irelevantná, je však nesporné, že účastník konania využil svoje postavenie na trhu na uplatnenie vykorisťovateľskej praktiky, z čoho mu prospech vyplynul. Účastník konania uvádza, sumu [obchodné tajomstvo], ako konečnú výšku prospechu, ktorú mal z uvedeného konania teoreticky získať. Rada úradu však nič obdobné vo výzve na vyjadrenie netvrdila. Táto suma je vyššie v odôvodnení uvedená ako príklad celkovej zľavy, ktorá by prináležala podnikateľovi Shell, ak by voči nemu teoreticky účastník konania uplatnil minimálne rovnakú jednotkovú zľavu (na 1000 litrov benzínu) ako voči OMV. Zároveň je však uvedené, že vzhľadom na rozdiel v odobratých množstvách, keď Shell odoberal cca Shell „ušetril“, účastník konania o [obchodné tajomstvo] benzínu viac ako OMV, by mu mala prináležať aj väčšia zľava na jednotkové množstvo benzínu, čo by následne predstavovalo aj vyššiu celkovú sumu ako [obchodné tajomstvo]. Navyše, prospech účastníka konania nespočíva len v sume, ktorú na podnikateľovi tiež získal aditivačné zariadenie, ktoré môže v budúcnosti využiť na aditiváciu benzínu pre iných odberateľov.

Účastník konania uviedol, že cena za benzín bola výsledkom bilaterálnych rokovaní a že podnikateľ Shell mohol odoberať benzín z iného zdroja. To však 
v žiadnom prípade neospravedlňuje praktiku diskriminácie. Podnikateľ v dominantnej pozícii má špeciálnu zodpovednosť svoje postavenie na trhu nezneužívať zákonom zakázaným spôsobom. Je teda na zodpovednosti dominanta, ak uplatňuje niektorú zo zákonom zakázaných praktík a nemôže sa tejto svojej zodpovednosti zbaviť poukazom na bilaterálny charakter vzťahov a na možnosť iného zdroja dodávky. Okrem toho, podnikateľ Shell v tomto prípade nemohol vedieť, že je znevýhodnený, nakoľko systém poskytovania rabatov účastníka konania nebol transparentný a nebol jeho odberateľom známy. 

3.	Diskriminácia na trhu veľkoobchodu s motorovou naftou na území SR

Námietky účastníka konania

1.	Účastník konania tvrdí, že uplatňovaním zliav využil svoje právo zúčastniť sa cenovej súťaže. Úrad neuskutočnil analýzu dopadov, t.j. účinky konania na konkurenciu, na zákazníkov (maloobchodníkov), a na konkurenčnú úroveň maloobchodného trhu. Nebol zistený dopad, ktorý by spočíval vo vylúčení konkurentov z trhu.

	Na podporu svojho tvrdenia, že musí byť preukázaný protisúťažný efekt diskriminácie, účastník konania uviedol prípady C-395/96 P a C-396/96 P Compagnie Maritime Belge a C-333/94 Tetra Pak, podľa ktorých rozsah zodpovednosti dominanta musí byť uvážený vo vzťahu k špecifickým okolnostiam každého prípadu, ktoré poukážu na to, že súťaž bola oslabená.

2.	V súvislosti s názorom úradu ohľadne negatívnych efektov diskriminácie (znevýhodňovanie odberateľov motorovej nafty, ktorí majú možnosť zabezpečiť si iný zdroj dodávok, oproti odberateľom, ktorí majú prechod ku konkurencii sťažený) účastník konania namieta, že v odôvodnení rozhodnutia sa nenachádza podklad, ktorý by tvrdenia úradu preukázal. Účastník konania zároveň zdôrazňuje, že išlo o koncových užívateľov, ktorí odoberajú motorovú naftu pre vlastnú potrebu. Naopak, podľa účastníka konania to, že mohol negociovať cenu v určitom rozpätí [obchodné tajomstvo] znamená, že títo koncoví zákazníci mohli dostať najvýhodnejšiu cenu na trhu. Cit.: „Zvýšenie intenzity súťaže sa práve prejavilo v tom, že došlo k „boju“ o zákazníka, pričom spoločnosti dodávajúce PHM týmto koncovým užívateľom stláčali v konečnom dôsledku cenu za PHM smerom dole.“

	V tomto kontexte účastník konania k svojmu zámeru aplikovať výhodné zľavy pre zákazníkov, ktorí chceli, resp. mali možnosť prejsť ku konkurencii uvádza, že konanie smerujúce k zachovaniu zákazníka je prirodzeným snažením podnikateľa, pričom opätovne poukazuje (aj vo vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia) na vyššie uvádzané rozhodnutie Generálneho riaditeľa pre vodné hospodárstvo, bod 222, podľa ktorého ak zákazníci majú zámer prestať odoberať služby, poskytnutie lepšej ceny týmto zákazníkom je zamerané skôr na ich udržanie, ako na eliminovanie súťaže.

3.	Vo vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia účastník konania k záverom, že ide o vykorisťovateľskú praktiku namietal, že tu taktiež musí byť preukázaný dopad na trh. Pritom namieta, že s ohľadom na vyjednávací proces uzatvárania zmlúv s konečnými užívateľmi a existujúce konkurenčné ponuky iných predajcov vo vzťahu k jeho ponuke, si mohol ktorýkoľvek konečný užívateľ vyjednať pre seba najlepšiu cenu na trhu, nemohlo preto dôjsť k vykorisťovateľskej praktike, a teda využitiu sily dominanta voči svojim zákazníkom. Názor úradu o uplatňovaní nediskriminačných podmienok zo strany dominanta je podľa neho dohnaný do extrému, pričom uvádza situácie, ktoré by mohli pri akceptovaní takéhoto záveru nastať, t.j. že Slovnaft, a.s. by pri svojich zákazníkoch nemohol uplatniť politiku vyjednávania, nakoľko by musel prihliadať na ceny uplatnené za rovnaké plnenie voči predchádzajúcim zákazníkom, teda by nikdy nemohol zvrátiť lepšiu ponuku danú zákazníkovi od konkurenta. 

4.	Účastník konania namieta, že úrad je povinný zdôvodniť, prečo práve dané vyjednávacie rozpätie zliav [obchodné tajomstvo] považuje za významné. Účastník konania tiež vo vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia namieta, že ak by nemohol používať vyjednávacie rozpätie a jedinými faktormi pri stanovení ceny by bol [obchodné tajomstvo], nikdy by sa napr. na trhu poľnohospodárov nemohol presadiť. Vyjednávacie rozpätie preto považuje za faktor zvyšujúci konkurenčné prostredie.

5. 	Účastník konania tiež podporne uviedol názor Generálneho advokáta Fenellyho zo dňa 29.10.1998 v spojených prípadoch C-395/96 P a C-396/96 P Compagnie Maritime Belge, podľa ktorého „...súťažné právo nemôže ponúkať menej efektívnemu podnikateľovi „bezpečný prístav“ voči vitálnej a ráznej súťaži dokonca zo strany dominanta...“. V súvislosti s uvedeným Slovnaft, a.s. podotýka, že jeho najväčší konkurenti sú v porovnaní s ním rovnako alebo prinajmenšom porovnateľne efektívnymi hráčmi na trhu.

6.	Podľa účastníka konania úrad identifikoval jedinú skupinu zákazníkov (poľnohospodári), ktorá má sťažený prechod ku konkurencii. Účastník konania s týmto nesúhlasí a udáva svoj podiel na trhu pokiaľ ide o túto skupinu zákazníkov [obchodné tajomstvo] ako dôkaz, že majú možnosť zabezpečiť si dodávky z iného zdroja. Uvedené podporil aj už spomínaným pracovným dokumentom Komisie, z ktorého vyplýva, že negatívne účinky na nižšie prepojenom trhu (maloobchodnom) sú nepravdepodobné, ak sa podnikatelia na maloobchodnom trhu majú možnosť slobodne rozhodnúť o alternatívnych zdrojoch dodávok na veľkoobchode. Najmenšie zľavy pre túto skupinu zákazníkov odôvodňuje účastník konania logistickou náročnosťou zabezpečenia dodávok (nižšie odbery, nenaplnenie cisterny, vzdialenosť od skladov...).

Tento podiel pritom zohľadňuje pozíciu Slovnaft, a.s. ku všetkým objemom dodávok pre poľnohospodárov na slovenskom trhu. Účastník konania namieta voči spochybneniu tohto podielu, ktoré vyplýva z výzvy na vyjadrenie pred vydaním rozhodnutia, keďže Rada úradu nevykonala žiadne preverenie v tejto súvislosti, pričom účastník konania uviedol zdroje výpočtu tohto podielu, ako aj iných podnikateľov, ktorí distribuujú pohonné hmoty podnikateľom do segmentu poľnohospodárstvo. 
 
Závery Rady úradu

	Prvostupňový orgán predovšetkým zisťoval, z čoho vychádza cenová politika, vrátane možností poskytovania zliav, ktorú podnikateľ Slovnaft, a.s. uplatňuje voči svojim odberateľom motorovej nafty na úrovni veľkoobchodu.

Podľa Metodiky pravidiel stanovovania predajných veľkoobchodných cien pohonných hmôt spoločnosti Slovnaft, a.s. pre trh Slovenskej republiky (ďalej len “Metodika”), platnej od 01.01.2004 (príloha č. 11, k listu č. 1249/2005 z 04.03.2005, spis zo všeobecného šetrenia, spis č. 85), bod 2.3, cit.:[obchodné tajomstvo].  Skutočnosť, že spoločnosť Slovnaft, a.s. označila Metodiku cien za obchodné tajomstvo svedčí o tom, že ju nechcela odberateľom poskytnúť. Deklarovaná transparentnosť tu neexistovala, keďže Slovnaft, a.s. svoju Metodiku nikdy nezverejnil, obchodní partneri ju nepoznali a ani na požiadanie im nebola nikdy poskytnutá. 

Predmetná metodika uvádza dva typy zliav, a to zľavu [obchodné tajomstvo]. 

Podnikateľ Slovnaft, a.s. vo svojich vyjadreniach úradu uviedol ako kritériá pre stanovenie rabatu, resp. stanovenie prirážky pre jednotlivých zákazníkov zo základnej kúpnej ceny [obchodné tajomstvo], pričom doložil prehľad výšky zliav v závislosti od týchto kritérií (list spis všeobecné šetrenie č. 159, príloha 3). 

Ďalšie položky, ktoré podľa svojho vyjadrenia podnikateľ Slovnaft, a.s. započítaval do kúpnej ceny motorovej nafty pre jednotlivých odberateľov boli [obchodné tajomstvo], ktoré účtoval ako prirážku k základnej cene motorovej nafty v prípadoch, kedy zabezpečoval prepravu odberateľom vo svojich autocisternách. Účastník konania zároveň predložil [obchodné tajomstvo]. V tejto súvislosti boli prvostupňovým orgánom oslovení vybraní odberatelia, ktorí predložili faktúry účtované účastníkom konania a zároveň vzdialenosť miesta dodávky od terminálu, z ktorého im bola motorová nafta dovážaná podnikateľom Slovnaft, a.s.. 

Na žiadosť úradu účastník konania predložil zoznamy odberateľov motorovej nafty za roky 2005 (list č. 5879/2005 z 25.10.2005, spis všeobecné šetrenie č. 164) a za rok 2006 (list č. 3674/2006 z 05.09.2006, spis č. 137), kde zároveň bolo pre každého odberateľa uvedené odobraté množstvo, splatnosť faktúry, zľavy zo základnej ceny podľa metodiky, spôsob prepravy, terminál z ktorého odoberá a vzdialenosť od tohto terminálu do miesta dodania, ako aj skutočná výsledná zľava (resp. prirážka), ktorá bola stanovená v príslušnej kúpnej zmluve s daným odberateľom.

Prvostupňový orgán správne uviedol, že kúpne zmluvy na dodávku motorovej nafty, uzavreté medzi účastníkom konania a odberateľmi, neobsahovali konečné ceny v číselnom vyjadrení, v jednotlivých kúpnych zmluvách bola uvedená len výška zľavy alebo výška prirážky k základnej kúpnej cene. Rada úradu sa stotožňuje s prvostupňovým rozhodnutím, že skutočné zľavy, resp. prirážky, uvedené v kúpnych zmluvách s jednotlivými odberateľmi motorovej nafty (ďalej len „skutočné zľavy, resp. skutočné prirážky“) neboli v takej výške, ktorá zodpovedala Metodike a nárokom jednotlivých podnikateľov v zmysle vyššie uvedených kritérií. 

Ako konštatoval prvostupňový orgán, z predloženého prehľadu odberateľov motorovej nafty vyplýva, že [obchodné tajomstvo] odberateľov malo po zohľadnení všetkých troch vyššie uvedených kritérií k základnej cene ďalšiu prirážku [obchodné tajomstvo] a [obchodné tajomstvo] odberateľov malo naopak po zohľadnení vyššie uvedených zliav ešte dodatočnú zľavu  [obchodné tajomstvo]. 

Úrad žiadal účastníka konania o zdôvodnenie týchto rozdielov. Slovnaft, a.s. 
v reakcii na túto žiadosť úradu uviedol v priebehu konania ako ďalšie skutočnosti, od ktorých závisí veľkosť zľavy, resp. prirážky  tzv. [obchodné tajomstvo]. Už samotná skutočnosť, že Slovnaft, a.s. ešte dodatočne uvádzal ďalšie kritériá (ktoré nemajú oporu v predmetnej Metodike), ktoré naviac obchodní partneri vôbec nepoznali, potvrdzuje netransparentný systém poskytovania rabatov zo strany dominanta. Navyše, ako je uvedené nižšie v odôvodnení, reálne poskytnuté zľavy sa nedajú vysvetliť ani cez tieto dodatočne uvádzané ďalšie kritériá. Účastník konania pritom zdôraznil, že tieto náklady vznikajú na základe konkrétnych špecifických požiadaviek jednotlivých zákazníkov. Uvedené kritériá podnikateľ Slovnaft a.s. uvádza dodatočne a nekorešpondujú s vyjadreniami odberateľov obsiahnutými v spise. 

V tomto prípade je rozhodujúce, že odberatelia nikdy nemali k dispozícii, ani im nebola poskytnutá na požiadanie, Metodika stanovovania predajných cien Slovnaft, a.s., takže ani nepoznali tu špecifikovaný rabatový systém. Pokiaľ ide o následne uvádzané „ďalšie“ kritériá, ako tvrdí sám účastník konania, tieto boli dohadované nesystematicky a ad hoc s jednotlivými odberateľmi, takže odberatelia nepoznali ani všetky kritériá, ktoré by mohli byť uplatnené, ani váhu jednotlivých kritérií, t.j. % zľavy alebo prirážky, ktorá mohla byť v závislosti na jednotlivých kritériách uplatnená. Takáto realizácia obchodných vzťahov s partnermi mohla byť realizovaná jedine v dôsledku silnej vyjednávacej pozície podnikateľa Slovnaft a.s., ako dominantnej spoločnosti na trhu veľkoobchodného  predaja motorovej nafty.

Skutočnosť, že účastník konania nemá nastavené transparentné a jednoznačné podmienky pre poskytnutie zľavy (resp. účtovanie prirážky) zo základnej ceny, vytvorila priestor pre ich nerovnaké uplatňovanie voči odberateľom, ako bolo aj preukázané prvostupňovým rozhodnutím.  

Prvostupňový orgán pritom na ilustráciu rozdielov medzi odberateľmi uviedol v rozhodnutí z údajov poskytnutých účastníkom konania 5 odberateľov (v tabuľke 
č. 5, str. 23 rozhodnutia), u ktorých boli najväčšie rozdiely medzi nárokom na zľavu podľa kritérií [obchodné tajomstvo] a skutočnou zmluvnou zľavou v pozitívnom zmysle, t.j. títo podnikatelia dostali ešte dodatočné zľavy. V tabuľke č. 6 (str. 24 rozhodnutia) uviedol 5 odberateľov, u ktorých je tento najvyšší rozdiel pre nich negatívny, to znamená, že zmluvným výsledkom bola nie zľava, ale prirážka ku kúpnej cene. 

	Prvostupňový orgán účastníka konania vyzval, aby u vybraných odberateľov (podľa podnikateľa Slovnaft, a.s. najvýznamnejší odberatelia v jednotlivých sektoroch), zdôvodnil rozdiel medzi zmluvnou zľavou, resp. prirážkou, ktorá sa skutočne uplatňovala a zľavou, na ktorú mali pôvodne jednotliví odberatelia [obchodné tajomstvo]  nárok (list úradu č. 5010/PMÚ SR/2005, spis všeobecné šetrenie č. 160). Účastník konania iba všeobecne argumentoval vyššie uvedenými faktormi [obchodné tajomstvo],  avšak nešpecifikoval, aká výška zľavy v číselnom vyjadrení zodpovedá jednotlivým kritériám u konkrétnych odberateľov a ani nepredložil podklady, z ktorých pri nastavovaní rabatov pre jednotlivých obchodných partnerov vychádzal. Na základe preskúmania tohto vyjadrenia účastníka konania (list č. 5272/2005 z 27.09.2005, spis všeobecné šetrenie č. 161, príloha 1), Rada úradu konštatuje, že ak by aj boli v jednotlivých prípadoch podnikateľom Slovnaft, a.s. uplatňované uvádzané kritériá (čo nebolo preukázané, ako je uvedené nižšie), neboli uplatňované transparentne a rovnako voči všetkým podnikateľom. 

Je to zjavné už z jednoduchého porovnania výšky zliav u odberateľov, ktorí podľa údajov predloženej účastníkom konania, spĺňali totožné kritériá pre zľavu. Napríklad:
•	[obchodné tajomstvo]
•	[obchodné tajomstvo]

[obchodné tajomstvo].

Nie je zrejmé, na základe čoho mala byť prirážka pre daných podnikateľov v rozdielnej výške, ak sa nachádzali v rovnakej kategórii odberateľov. Obdobné rozdiely vo výške zliav, resp. prirážok sa vyskytujú  aj pri porovnaní údajov poskytnutých účastníkom konania o ďalších odberateľoch, ako sú uvedené v  prílohe č. 1 k listu spis č. 161. 

Podnikateľ Slovnaft, a.s. vo svojom vyjadrení (príloha 3 k listu spis správne konanie č. 131, obchodné tajomstvo) uvádza na zdôvodnenie zliav, resp. prirážok u vybraných odberateľov, (medziiným pre vyššie uvedených dvoch podnikateľov) ešte ďalšie zovšeobecňujúce dodatočné kritériá, napr.: [obchodné tajomstvo], ktoré vo svojich predchádzajúcich početných vyjadreniach v súvislosti s objasnením kritérií zliav, resp. prirážok ku kúpnej cene, predtým nikdy neuvádzal. Podnikateľ Slovnaft, a.s. však nepredložil žiadnu evidenciu alebo podklady, z ktorých by vyplývalo, že takéto ďalšie kritériá zohľadňoval a ani odberatelia o nich neboli informovaní. Z tohto dôvodu, ako aj na základe skutočnosti, že výška zľavy zodpovedajúca jednotlivým týmto kritériám nebola vyčíslená, má Rada úradu za to, že podnikateľ Slovnaft, a.s. nepreukázal, že by dané kritériá uplatňoval. Ak by aj boli uplatňované, nebolo by to voči jednotlivým odberateľom v rovnakej miere. 

Prvostupňový orgán tiež oslovením vybraných odberateľov zisťoval, čo malo podľa ich vedomostí vplyv na výšku konečnej ceny, pričom úrad žiadal predovšetkým informácie o účastníkom konania uvádzaných „ďalších kritériách” na výpočet zľavy, resp. prirážky k základnej cene. Z prieskumu jednak vyplynulo, že odberatelia nemali k dispozícii ani nevedeli o existencii Metodiky pravidiel stanovovania predajných cien, ani o žiadnych rabatových pásmach. Niektorí z odberateľov nemali podľa ich vyjadrení vôbec vedomosť o kritériách zliav, resp. prirážok, viacerí uvádzali ako kritériá množstevnú zľavu a lehotu splatnosti, niektorí uvádzali bankovú garanciu a pod. Aj toto svedčí o tom, že zľavy a prirážky neboli uplatňované transparentne a rovnako voči všetkým odberateľom pri porovnateľných plneniach.

	Na základe preukázaných skutočností, že:
•	V Metodike pravidiel stanovovania predajných cien pre veľkoobchod s pohonnými látkami v SR spoločnosti Slovnaft, a.s. sú stanovené len [obchodné tajomstvo], žiadne ďalšie typy zliav, resp. prirážok na základe ďalších kritérií tu nie sú zakotvené,
•	Účastník konania nepreukázal, ako konkrétne v jednotlivých prípadoch ním dodatočne uvádzané ďalšie kritériá na stanovenie zliav/prirážok uplatnil (v akej výške za jednotlivé kritériá),
•	Z vyjadrení samotných odberateľov vyplynuli rozdiely, pokiaľ ide o kritériá, ktoré im boli zarátané v rámci konečnej ceny ako zľavy alebo prirážky,

má Rada úradu za preukázané, že účastníkom konania uvádzané dodatočné kritériá na zľavu/prirážku k základnej cenníkovej cene sa neuplatňovali, resp. ak by ich aj účastník konania aplikoval, išlo by o ich zohľadňovanie ad hoc individuálne pre jednotlivých odberateľov a v rôznej výške, čím dochádzalo pri porovnateľných plneniach k diskriminácii jednotlivých odberateľov motorovej nafty. Takéto správanie sa dominantnej spoločnosti je výsledkom vykorisťovateľského zneužitia jeho trhovej sily.

Účastník konania namieta, že v danom prípade nebol preukázaný dopad na súťaž a že uvedeným konaním len využil svoje právo slobodne sa zúčastniť cenovej súťaže. K tomu Rada úradu opätovne uvádza, že v prípade diskriminácie nemusí ísť o vylučovaciu praktiku, diskriminácia môže mať, tak ako je tomu aj v tomto prípade, tiež vykorisťovateľský charakter. Pokiaľ ide o právo dominantného hráča zúčastniť sa cenovej súťaže, Rada úradu túto skutočnosť nijako nespochybňuje. Avšak podnikateľ v dominantnom postavení nesie špeciálnu zodpovednosť za svoje konanie, pričom táto zodpovednosť spočíva aj v povinnosti neuplatňovať voči odberateľom pri porovnateľnom plnení rozdielne podmienky. 

Rovnako platí aj v súvislosti s námietkou účastníka konania, že v prípade, ak zákazníci majú zámer prestať odoberať služby, poskytnutie lepšej ceny týmto zákazníkom je zamerané skôr na ich udržanie, ako na eliminovanie súťaže. Účastník konania nijako nepreukázal zámer zákazníkov prestať odoberať od neho motorovú naftu a teda že lepšiu cenu takýmto zákazníkom poskytol so zámerom, aby si ich udržal. Na druhej strane sú v spise obsiahnuté vyjadrenia odberateľov, podľa ktorých sa aktívne cenového vyjednávania nezúčastnili, pretože jednak nevedeli o Metodike predajných cien účastníka konania, ani o ďalších kritériách na výpočet zľavy, a teda nemohli z nich ťažiť a uplatňovať ich pri rokovaniach o cene. Už vôbec neobstojí, že Slovnaft, a.s. argumentuje zámerom udržania si zákazníkov, keďže v niektorých prípadoch uplatňoval nie zľavy, ale naopak neodôvodnené prirážky k základnej cene.

Účastník konania namieta, že aj pri vykorisťovateľskej praktike musí byť preukázaný dopad na trh, pričom sa odvoláva na možnosť alternatívnych dodávok motorovej nafty a s tým súvisiacu možnosť odberateľa „vyjednať si najlepšiu cenu na trhu“ a teda, že nemohlo dôjsť k zneužitiu jeho sily na danom trhu.  Uvádza situácie, ktoré by mohli pri akceptovaní záveru úradu nastať, t.j. že Slovnaft, a.s. by musel vždy prihliadať na ceny uplatnené za rovnaké plnenie voči predchádzajúcim zákazníkom, teda by nikdy nemohol zvrátiť lepšiu ponuku danú zákazníkovi od konkurenta. 

Rada úradu konštatuje, že dopad na trh v danom prípade spočíva v znevýhodnení odberateľov pri porovnateľnom odbere motorovej nafty poskytnutím rozdielnych cenových podmienok, pričom pre takéto rozdiely neexistovalo objektívne zdôvodnenie. Slovnaft, a.s. využil pre neho priaznivé trhové podmienky vo svoj prospech, teda skutočnosť, že ako dominantný hráč ovplyvňuje súťažné parametre na trhu, pozná jednotlivých svojich odberateľov, ich možnosť, resp. nemožnosť prejsť ku konkurenčným dodávateľom a podľa toho nastavuje cenu individuálne v prospech vyťaženia maximálneho príjmu v jednotlivých prípadoch. Možnosti odberateľa „vyjednať si najlepšiu cenu“ nie sú reálne, nakoľko odberateľ je v pozícii slabšieho zmluvného subjektu, podľa spisového materiálu odberatelia vo všeobecnosti nemajú možnosť ovplyvňovať rokovanie so Slovnaft, a.s. o cene, cena je im diktovaná. Podľa názoru Rady úradu tiež neplatí, že Slovnaft, a.s. nebude môcť zvrátiť lepšiu ponuku svojich konkurentov. Naopak, ak by mal účastník konania transparentnú rabatovú politiku, bolo by pre neho oveľa problematickejšie zneužívať svoje postavenie na vymedzenom trhu vykorisťovateľským spôsobom formou diskriminácie svojich odberateľov a tým deformovať súťažné podmienky na danom trhu. Transparentne nastavený rabatový systém však rozhodne nebráni konkurenčnému boju o zákazníka.

K námietke účastníka konania, že dotknutí odberatelia nie sú navzájom v pozícii konkurentov, Rada úradu konštatuje, aj s podporou prípadového práva Európskej únie, že pre praktiku diskriminácie nie je potrebné, aby boli dotknutí podnikatelia navzájom konkurentmi. Podporne uvádza napr. rozhodnutie Európskeho súdneho dvora vo veci Hoffman-La Roche v Commisssion, v ktorom súd rozhodol, že došlo k porušeniu článku 86 písm. c) Zmluvy o založení ES (súčasný článok 82 písm. c) Zmluvy o založení ES) uplatňovaním rozdielnych podmienok pri zhodnom alebo porovnateľnom plnení voči jednotlivým odberateľom vitamínov Rocha, pričom títo odberatelia Rocha využívali ním dodávané vitamíny na rôzne účely a nebolo teda preukázané, že by boli navzájom konkurentom.

S posudzovaným konaním nesúvisí ani argument, že súťažné právo nechráni menej efektívneho podnikateľa. Posúdením konania podnikateľa Slovnaft, a.s. ako diskriminácie nedochádza v žiadnom prípade k ochrane jednotlivcov, či už efektívnych alebo menej efektívnych. Slovnaft, a.s. tiež neuviedol, k ochrane ktorých “menej efektívnych” podnikateľov podľa neho rozhodnutie smeruje. Rada úradu konštatuje, že účelom zákona je ochrana hospodárskej súťaže ako takej a nie ochrana jednotlivých podnikateľov. Okrem toho, samotný argument menej efektívneho podnikateľa sa skúma v súvislosti s posudzovaním dopadov vylučovacích praktík dominantného hráča a preto tiež nesúvisí s tu posudzovanou vykorisťovateľskou praktikou. 

Účastník konania nesúhlasí s konštatovaním úradu ohľadne určenia, že skupina zákazníkov, ktorá bola podľa zistení úradu najviac znevýhodnená (poľnohospodári) má sťažený prechod ku konkurencii, čo je dôvodom pre možnosť účastníka konania uplatňovať voči tejto skupine odberateľov najnevýhodnejšie podmienky. Účastník konania pritom uviedol svoj podiel na trhu pokiaľ ide o túto skupinu zákazníkov [obchodné tajomstvo]. Vo vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia dodáva výpočet jeho najvýznamnejších “konkurentov” v tomto segmente. Zároveň tiež konštatuje, že mnohí z nich realizujú dodávky motorovej nafty aj ako tzv. bártrové obchody.

Účastník konania dodal vo vyjadrení k doplneniu výzvy pred vydaním rozhodnutia (list č. 4260/2007), že táto jeho námietka mala poukázať na to, že Slovnaft, a.s. nemá dominantné postavenie na trhu konečných užívateľov a že vo vzťahu ani k jednotlivým segmentom trhu konečných užívateľov sa nemôže správať nezávisle, a teda ani nemohlo dôjsť k zneužitiu dominantného postavenia. 

Skutočnosti, ktoré uvádza, smerujú k nesprávnej definícii tovarového relevantného trhu a súvisiacemu vymedzeniu dominantného postavenia na zadefinovanom trhu, ktoré už v predošlých vyjadreniach namietal, stanovisko k nim je obsiahnuté v predchádzajúcich častiach rozhodnutia.

V tejto súvislosti Rada úradu tiež konštatuje, že posúdenie konania podnikateľa Slovnaft, a.s. pri veľkoobchodných dodávkach motorovej nafty sa netýkalo len dodávok do segmentu poľnohospodárstva. Úrad tovarový relevantný trh definoval ako trh veľkoobchodných dodávok motorovej nafty všeobecne, nečlenil tento trh na akési “subtrhy” podľa odvetví hospodárstva alebo podľa iného kritéria. Rozhodujúce je, že na trhu veľkoobchodu s motorovou naftou v SR je v pozícii dominantného hráča. Slovnaft, a.s. mal na trhu veľkoobchodného predaja motorovej nafty v roku 2005 podiel [obchodné tajomstvo] s výrazným odstupom ostatných konkurentov, pričom ani zo štruktúry odberateľov jeho najbližších konkurentov nevyplýva, že by mali výrazné množstvo odberateľov zo segmentu poľnohospodárstva. Preto nie je podstatný podiel Slovnaft, a.s. len pokiaľ ide 
o segment poľnohospodárstvo.

Rada úradu však preverila námietku podnikateľa Slovnaft, a.s. oslovením 26tich z ním uvádzaných podnikateľov, ktorí dodávajú naftu do segmentu poľnohospodárstvo. Účastník konania predložil k doplneniu výzvy Rady úradu kompletné obchodné mená podnikateľov, ktorých vo svojom predošlom vyjadrení uvádzal ako konkurentov pri dodávkach nafty, keďže Rada úradu pri preverovaní nemohla podnikateľov pod názvom uvedeným vo vyjadrení Slovnaft, a.s. identifikovať. Rada úradu však nepovažovala na základe tohto doplnenia za potrebné vykonať ďalšie preverenie aj u týchto ďalších subjektov, keďže z odpovedí dovtedy oslovených podnikateľov nevyplynuli skutočnosti, ktoré by mali za následok zmenu záverov Rady úradu, ktoré uviedla vo výzve na vyjadrenie. Z preverovania Rada úradu zistila nasledovné. 

Účastník konania pri príkladnom výpočte svojich konkurentov pri dodávkach nafty nerozlíšil veľkoobchod a maloobchod. Viacerí ním uvádzaní podnikatelia nedodávajú motorovú naftu poľnohospodárom veľkoobchodne, ale predávajú ju len 
v maloobchode prostredníctvom čerpacích staníc (napr. JURKI – HAYTON, s.r.o., TIKOTANK, s.r.o....). Slovnaft, a.s. k tomuto uviedol, že takéto rozlíšenie nie je relevantné, keďže koncoví užívatelia pokrývajú svoj dopyt jednak cez priame dodávky, ale jednak nákupom v maloobchode, cez čerpacie stanice. Osobitne pre JURKI HAYTON, s.r.o. uviedol, že prevádzkuje niektoré čerpacie stanice na území poľnohospodárskych družstiev, pre ktoré je tým pádom výhodnejšie odoberať naftu takýmto spôsobom ako veľkoobchodne. Z tohto dôvodu Slovnaft, a.s. považuje aj takýchto maloobchodných predajcov za svojich konkurentov pri dodávkach nafty konečným užívateľom. Argumenty účastníka konania však opäť vychádzajú z iného chápania tovarového relevantného trhu. Vo viacerých odvetviach si koneční užívatelia môžu uspokojiť svoj dopyt po tovare buď na veľkoobchode alebo maloobchode, čo však neznamená, že veľkoobchodníci a maloobchodníci patria na jeden trh. 

Takisto účastníkom konania uvádzané bártrové obchody s pohonnými hmotami (aj keď takáto skutočnosť nemá absolútne žiadny súvis s predmetom konania), nezodpovedajú skutočnosti, predmetní podnikatelia ich prevažne neuskutočňujú (z oslovených subjektov len jeden sa vyjadril, že uskutočnil bártrové obchody). 

Pokiaľ ide o niektoré ďalšie spoločnosti, ktoré Slovnaft, a.s. uviedol ako svojich konkurentov, tieto nepôsobia na tej istej úrovni veľkoobchodného reťazca. Podnikateľ Slovnaft, a.s. ako výrobca motorovej nafty dodáva tento produkt na veľkoobchode buď predajcom alebo konečným spotrebiteľom, ku ktorým sa zaraďujú aj poľnohospodári. Naproti tomu podnikatelia, ktorých vo vyjadrení uvádza Slovnaft, a.s., motorovú naftu nevyrábajú, musia ju nakupovať od dodávateľov. Z odpovedí oslovených subjektov pritom vyplýva, že zdroj, z ktorého naftu nakupujú, je prevažne práve Slovnaft, a.s., či už priamo alebo nepriamo, prostredníctvom dodávok od subjektov, ktorí sú priamymi odberateľmi Slovnaft, a.s.. 

Viacerí z oslovených podnikateľov, odoberali v roku 2005  motorovú naftu priamo od Slovnaft, a.s., a to buď celý objem (napr. Eurovat, s.r.o.), resp. celý objem tzv. označovanej motorovej nafty, ktorá sa predáva najmä poľnohospodárom (napr. Jopi Trade, s.r.o. a Hirk, s.r.o.). Ďalší podnikatelia odoberali motorovú naftu, prevažne od podnikateľov ako napr. OMV, Hirk, Spectrum, resp. dodávky sa uskutočňovali aj medzi oslovenými subjektami navzájom, ktorí celú alebo časť svojej produkcie nakupujú taktiež od podnikateľa Slovnaft, a.s.. 

To znamená, čo v konečnom dôsledku vyplýva aj z podielu Slovnaft, a.s. na vymedzenom relevantnom trhu, že Slovnaft, a.s. vo veľkej miere kontroluje dodávky na trh. Podnikatelia, ktorých Slovnaft, a.s. uvádza ako konkurentov dodávok nafty pre poľnohospodárov, sú tak pri ďalšom predaji motorovej nafty do veľkej miery závislí od podmienok, ktoré nastaví Slovnaft, a.s. ako zdroj, od ktorého väčšina ich motorovej nafty pochádza. 

Slovnaft, a.s. namietal, že Rada úradu toto svoje tvrdenie o „závislosti“ nepodporila žiadnymi dôkazmi. Podľa názoru Rady úradu zo štruktúry trhu a z vyššie uvedeného systému dodávok vyplýva, že podnikatelia, ktorých Slovnaft, a.s. uvádza ako konkurentov, v konečnom dôsledku získavajú naftu či už priamo alebo nepriamo od neho, že podmienky dodávky motorovej nafty sú kontrolované práve podnikateľom Slovnaft, a.s. ako prvotným zdrojom.

Účastník konania tiež namietal nezhodnotenie všetkých predložených údajov a informácií z listov od oslovených podnikateľov vo výzve na vyjadrenie. Rada úradu konštatuje, že nie všetky predložené informácie boli v konečnom dôsledku relevantné pre posudzovanú praktiku, Rada úradu komplexne zhodnotila a vo výzve pre účastníka konania uviedla, k akým záverom z odpovedí dospela.

V kontexte uvedeného skutočnosť, že najviac znevýhodnení boli odberatelia, ktorí sú zaradení v kategórii poľnohospodárstvo je faktom, ktorý vyplynul z porovnania rozdielov medzi reálne uplatnenou cenou a cenou, na ktorú mali mať konkrétni odberatelia pri zohľadnení kritérií [obchodné tajomstvo] nárok. Úrad v rozhodnutí pritom netvrdil, ako uvádza účastník konania, že: „úrad vo svojom vyjadrení identifikoval len jedinú skupinu podnikateľov, ide o poľnohospodárov, ktorá má podľa názoru úradu sťažený prechod ku konkurencii“. Takéto vyjadrenie prvostupňové rozhodnutie neobsahuje, poľnohospodári boli uvedení ako príklad, keďže z analýzy úradu vyplynulo, že 5 najviac znevýhodnených podnikateľov patrilo do segmentu poľnohospodárstvo (str. 26 prvostupňového rozhodnutia).Navyše výsledok, že najviac znevýhodnené subjekty boli zo sektoru poľnohospodárstva, ktorý vyšiel z porovnania reálnej ceny a ceny podľa Metodiky je aj logický a štatisticky pravdepodobný, keďže zo [obchodné tajomstvo] odberateľov motorovej nafty od Slovnaft, a.s., cca 72% je poľnohospodárov (zdroj – zoznam odberateľov Slovnaft, a.s. v roku 2006, spis č. 137, príloha 1).

Prvostupňový orgán na základe zistených skutočností dospel k záveru, že Slovnaft, a.s. môže znevýhodňovať tých podnikateľov, ktorí majú sťaženú možnosť zabezpečenia si porovnateľného plnenia. Rada úradu konštatuje, že nie je relevantné, či najviac znevýhodnení odberatelia sú poľnohospodári alebo podnikatelia v  inom sektore. Z pohľadu posúdenia tohto prípadu, nie je rozhodujúce, ktorého odvetvia hospodárstva sa zvýhodňovanie/znevýhodňovanie týka, ale to, že reálne boli neodôvodnené rozdiely voči jednotlivým zákazníkom uplatňované. Je logické, že Slovnaft, a.s. najväčšie prirážky uplatňuje u tých subjektov, u ktorých vie, že si takúto politiku môže dovoliť. Tým, že individualizuje rokovania o cene, pozná a môže využívať rôznu ochotu odberateľov platiť, využíva na základe toho pozíciu dominanta na nastavenie takých cenových podmienok, ktoré maximalizujú jeho príjmy bez ohľadu na potreby obchodných partnerov, čím dochádza k vykorisťovateľskej forme diskriminácie.

K námietke účastníka konania v súvislosti s vyjednávacím rozpätím Rada úradu uvádza nasledovné. V prípade diskriminácie odberateľov motorovej nafty rozdielnu úroveň cenovej zľavy resp. cenovej prirážky pre jednotlivých odberateľov Slovnaft, a.s. nespochybňuje. Naopak Slovnaft, a.s. deklaruje vyjednávacie rozpätie [obchodné tajomstvo]. Avšak tento rozdiel nie je zo strany podnikateľa Slovnaft, a.s. odôvodnený a napĺňa skutkovú podstatu diskriminačného uplatňovania rozdielnych cien pri porovnateľnom plnení voči jednotlivým odberateľom. Nie je pritom zrejmé, z akého dôvodu Slovnaft, a.s. by mal uplatňovať vyjednávacie rozpätie práve [obchodné tajomstvo]  a ani to, na základe čoho také rozpätie určil.  

Na str. 23 a 24 rozhodnutia (tabuľka č. 5 a č. 6) úrad preukázal, že najvyššia zľava, ktorá je podľa úradu neodôvodnená je [obchodné tajomstvo] a najvyššia prirážka, ktorá je podľa úradu neodôvodnená je [obchodné tajomstvo]. Z uvedeného vyplýva, že v tomto prípade vyjednávacie rozpätie medzi najvyššou a najnižšou cenou nie je [obchodné tajomstvo], ale až [obchodné tajomstvo]. Z uvedeného je zrejmé, že neodôvodnené rozdiely v cenách boli vyššie ako podnikateľom Slovnaft, a.s. deklarované vyjednávacie rozpätie. Uvedené rozpätie je významné, a to najmä pri odbere väčších objemov, ktoré môže ovplyvniť celkové náklady odberateľov. Napríklad, ak vychádzame z priemerného odberu nafty v roku 2005 (1131 tis. l), potom celkový rozdiel predstavuje 1 798 290,- Sk. Zákon zakazuje uplatňovanie rozdielnych podmienok pri zhodnom alebo porovnateľnom plnení zo strany dominantného podnikateľa, preto v tomto prípade je rozhodujúce, že zvýhodnenie bolo dojednané bez objektívneho zdôvodnenia. Preto nie je namieste v tejto súvislosti otázka, do akej výšky je vyjednávacie rozpätie také, aby nedochádzalo k protisúťažnému správaniu, lebo toto vyjednávacie rozpätie uvádzané podnikateľom Slovnaft, a.s. je umelo vytvorený argument slúžiaci na obhajobu podnikateľa Slovnaft, a.s.. V predložených interných dokumentoch podnikateľa Slovnaft, a.s. sa takáto informácia nikde nenachádzala, a teda sa zrejme ani nepoužívala.

Účastník konania tiež v súvislosti s vyjednávacím rozpätím namieta, že ak by ho nemohol uplatniť, nikdy by sa napr. na trhu poľnohospodárov nemohol presadiť. Vyjednávacie rozpätie preto považuje za faktor zvyšujúci konkurenčné prostredie. Rada úradu konštatuje, že týmto rozhodnutím sa účastníkovi konania nebráni nastavenie rabatového systému na základe objektívne stanovených kritérií. Skutočnosť, že účastník konania by sa len na základe poskytnutia takýchto transparentných zliav/prirážok nevedel na trhu presadiť, je potom pravdepodobne problémom výšky týchto zliav, nemôže však ospravedlniť neodôvodnené a selektívne poskytovanie rabatov v rozdielnej výške. Okrem toho, príklad poľnohospodárov, ktorý účastník konania uvádza v tejto súvislosti logicky neobstojí, keďže ako je uvedené v prvostupňovom rozhodnutí, z porovnania výšky zliav a prirážok vyplynulo, že v prípade poľnohospodárov sa uplatňovali najvyššie prirážky. Nie je teda zrejmé, ako sa účastník konania chcel viac presadiť na trhu poľnohospodárov, keď cena za motorovú naftu bola pre odberateľov z tohto segmentu spravidla vyššia, a to bez objektívneho dôvodu.

Úrad poukazuje aj na už uvádzané rozhodnutie vo veci T-228/97, Irish Sugar (1999), ECR II-2969, ktorým súd potvrdil rozhodnutie Európskej komisie. Európska komisia v tomto rozhodnutí v bode 150 uviedla: „Hoci neexistuje na základe práva požiadavka vo vzťahu k spoločnosti v dominantnom postavení účtovať identické ceny alebo zverejňovať ich podmienky, samotný nedostatok transparentnosti celého rabatového systému Írskeho cukru, zahŕňajúc exportné rabaty, v rámci ktorého ani rozsah rabatov ani objemy, na ktoré sa viažu nie je jednotný alebo písomne komunikovaný s odberateľmi, môže byť považovaný za zneužitie dominantného postavenia.“ Európska komisia poukazuje na názor  Advocate - General, podľa ktorého vytvorenie systému bonusov a zliav, ktoré boli určované na individuálnej báze a tak neboli jednotne diskutované so všetkými dílermi vopred, vytvára možnú diskrimináciu, čím dochádza k zneužitiu podľa článku 86 Zmluvy (súčasný článok 82 Zmluvy o založení ES). Netransparentný a variabilný systém rabatov Írskeho cukru vytváral podľa názoru Komisie  príležitosť pre obmedzovanie už oslabenej súťaže na trhu priemyselného cukru v Írsku. Obdobne v prípade Michelin, v ktorom ad hoc neobjektívny (t.j. neporovnateľný medzi odberateľmi) a ústny charakter systému rabatov spoločnosti bol považovaný Európskou komisiou za diskriminačný. 

  Je nepochybné, že Slovnaft, a.s. určoval ceny veľkoobchodných dodávok motorovej nafty ad hoc pre jednotlivých odberateľov, účtoval im prirážky alebo poskytoval zľavy bez objektívneho zdôvodnenia. Kritériá, ktoré v tejto súvislosti uvádzal, sa ukázali byť nedostatočné na objasnenie jeho cenovej politiky Nebolo možné z nich vyvodiť, v akej miere ich Slovnaft, a.s. zohľadňoval, t.j. určiť percento zľavy, resp. prirážky, ktorá mala zodpovedať danému kritériu. Odberatelia účastníka konania systém zliav a prirážok nepoznali, nanajvýš im bolo známe niektoré z kritérií, ktoré uvádzal Slovnaft, a.s., avšak mieru zhodnotenia jednotlivých kritérií v cene za motorovú naftu nepoznali. Všetky faktory pre poskytovanie rabatov označil Slovnaft, a.s. za obchodné tajomstvo. Takýmto netransparentným účtovaním cien dochádzalo pri odbere motorovej nafty od Slovnaft, a.s. k vzájomným nepomerom medzi jednotlivými odberateľmi, na ktoré nemal Slovnaft, a.s. žiadne objektívne dôvody. Rada úradu sa na základe všetkých uvedených argumentov stotožňuje s názorom prvostupňového orgánu, že konanie podnikateľa Slovnaft, a.s. je diskrimináciou podľa § 8 ods. 2 písm. c) zákona.

VII. Ostatné výroky

Prvostupňové rozhodnutie obsahuje aj ďalšie výroky, ktorými úrad rozhodol :

•	tak, že konanie podnikateľa SLOVNAFT, a.s., Vlčie hrdlo 1, 824 12 Bratislava, IČO 31 322 832 spočívajúce v účtovaní veľkoobchodných cien automobilových benzínov v čase od 01.03.2005 do 31.12.2005 nie je zneužívaním dominantného postavenia podľa § 8 ods. 2 písm. a) zákona 
č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov na relevantnom trhu veľkoobchodu s automobilovými benzínmi na území SR;

•	tak, že konanie podnikateľa SLOVNAFT, a.s., Vlčie hrdlo 1, 824 12 Bratislava, IČO 31 322 832 spočívajúce v účtovaní  veľkoobchodných cien motorovej nafty v čase od 01.03.2005 do 31.12.2005 nie je zneužívaním dominantného postavenia podľa § 8 ods. 2 písm. a) zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov na relevantnom trhu veľkoobchodu s motorovou naftou na území SR;

•	tak, že správne konanie v časti týkajúcej sa posudzovania výšky rozdielu medzi maloobchodnou cenou automobilových benzínov, ktorú účtoval SLOVNAFT, a.s., Vlčie hrdlo 1, 824 12 Bratislava, IČO 31 322 832 svojim odberateľom – spotrebiteľom a veľkoobchodnou cenou automobilových benzínov, ktorú účtoval svojim odberateľom – konkurentom za dodávky automobilových benzínov v čase od 01.01.2005 do 31.12.2005 zastavuje podľa § 32 ods. 2 písm. g) v spojení s § 32 ods. 3 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov, nakoľko v konaní nepreukázal, že účastník konania porušil ustanovenia tohto zákona;

•	tak, že správne konanie v časti týkajúcej sa posudzovania výšky rozdielu medzi maloobchodnou cenou motorovej nafty, ktorú účtoval SLOVNAFT, a.s., Vlčie hrdlo 1, 824 12 Bratislava, IČO 31 322 832 svojim odberateľom – spotrebiteľom a veľkoobchodnou cenou motorovej nafty, ktorú účtoval svojim odberateľom – konkurentom za dodávky motorovej nafty v čase od 01.01.2005 do 31.12.2005 zastavuje podľa § 32 ods. 2 písm. g) v spojení 
s § 32 ods. 3 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov, nakoľko v konaní nepreukázal, že účastník konania porušil ustanovenia tohto zákona.

	Rada úradu sa s týmto záverom stotožňuje.
     
VIII. Procesné námietky

	Podnikateľ Slovnaft, a.s. namietal neurčitosť výroku pod bodom 2 prvostupňového rozhodnutia, keďže na rozdiel od odôvodnenia prvostupňového rozhodnutia, podľa jeho názoru neidentifikuje subjekty, vo vzťahu ku ktorým došlo k diskriminácii a akým konkrétnym spôsobom, čo mu následne znemožňuje vykonať povinnosť uloženú mu v bode 7 rozhodnutia úradu. Namieta, že nie je zrejmé, ako má povinnosť odstránenia závadného stavu splniť. Podnikateľ Slovnaft, a.s. v rozklade uviedol, že pre určitosť výroku by bolo nevyhnutné, aby tento obsahoval obchodné mená diskriminovaných podnikateľov, s uvedením, v akom časovom období a akým konkrétnym spôsobom boli títo znevýhodňovaní.

	V zmysle § 47 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov (ďalej len „správny poriadok“) výrok rozhodnutia obsahuje rozhodnutie vo veci s uvedením ustanovenia právneho predpisu, podľa ktorého sa rozhodlo, prípadne aj rozhodnutie o povinnosti nahradiť trovy konania. Pokiaľ sa v rozhodnutí ukladá účastníkovi konania povinnosť na plnenie, správny orgán určí pre ňu lehotu; lehota nesmie byť kratšia, než ustanovuje osobitný zákon.

	Rozhodnutie vo veci obsiahnuté vo výroku musí byť jasné, zrozumiteľné, presné a určité. Z výroku musí byť zrejmé, čo bolo predmetom rozhodovania správneho orgánu. Z bodu 2 napadnutého výroku je podľa názoru Rady úradu  zrejmé, že úrad rozhodol o tom,  že podnikateľ Slovnaft, a.s. sa dopustil zneužitia dominantného postavenia tým, že v čase od 1.1.2005 až do vydania rozhodnutia uplatňoval rozdielne zľavy zo základnej veľkoobchodnej ceny motorovej nafty, resp. rozdielne prirážky k základnej veľkoobchodnej cenníkovej cene motorovej nafty voči jednotlivým odberateľom. Ako vyplýva z napadnutého rozhodnutia úrad preskúmal zmluvné vzťahy so všetkými [obchodné tajomstvo] odberateľmi motorovej nafty podnikateľa Slovnaft, a.s. platné a účinné v roku 2005 a v roku 2006. V rámci konania úrad zistil, čo nepopieral ani samotný podnikateľ Slovnaft, a.s., že pri uzatváraní zmlúv podnikateľ Slovnaft, a.s. kritéria s odberateľmi dohodoval individuálne. Následkom tohto postupu  bolo netransparentné a nejednotné udeľovanie zliav alebo prirážok k základnej cene motorovej nafty na báze bilaterálneho rokovania s daným konkrétnym odberateľom. Úrad v odôvodnení rozhodnutia vybral len vzorku podnikateľov, na ktorej prezentoval príklad rozdielnej aplikácie rabatového systému účastníka konania voči svojím odberateľom. Je potrebné uviesť, že pre účely tohto konania nebolo potrebné porovnať každého odberateľa voči inému, čo by predstavovalo nespočetné množstvo kombinácii a výsledkom čoho by bolo presné zistenie, kto bol voči komu a v akej miere presne znevýhodnený. Takýto postup pre účely tohto konania nebol potrebný, pretože identifikovaným problémom bol celkový netransparentný rabatový systém, ktorý umožňoval diskrimináciu ku ktorej aj došlo.

	 Jadrom výrokovej časti pod bodom 2 je rozhodnutie o tom, že podnikateľ Slovnaft, a.s. uplatňoval svoj rabatový systém voči svojím odberateľom diskriminačne, a to  bez objektívneho zdôvodnenia. Rada úradu preto nepovažuje napadnutý výrok za neurčitý, keďže je z neho zrejmé kto (Slovnaft, a.s.), ako (rozdielnym uplatňovaním zliav alebo prirážok k základnej veľkoobchodnej cenníkovej cene motorovej nafty), voči komu (odberateľom motorovej nafty) a kedy (od 1.1.2005 až do vydania rozhodnutia) sa dopúšťal protiprávneho konania.

	Rada úradu dospela k záveru, že výrok prvostupňového rozhodnutia pod bodom 7, ktorým úrad uložil povinnosť odstrániť protiprávny stav do 60 dní od nadobudnutia právoplatnosti rozhodnutia, je v tomto prípade nadbytočný a je ho preto vhodné vypustiť. Preto sa Rada úradu ani nezaoberá konkrétnymi námietkami vo vzťahu k tomuto bodu  výroku.

	Prvostupňové rozhodnutie konkretizuje, čo predstavuje závadný stav, t.j. vymedzuje protisúťažné správanie a je potom na podnikateľovi, aby tento odstránil spôsobom, ktorý je pre neho najvhodnejší, napr. najmenej zaťažujúci v prípade ak je takých spôsobov viac. 

	V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že zneužívanie dominantného postavenia je zakázané priamo zákonom.  Právoplatnosťou rozhodnutia, kedy sa rozhodnutie stáva súčasne aj vykonateľným je podnikateľ povinný zdržať sa porušovania zákona.  Vzhľadom na to, že rozhodnutie prvostupňového orgánu dostatočne jasne špecifikovalo protiprávne konanie je potrebné odmietnuť námietku podnikateľa Slovnaft, a.s., že je vystavený neistote vo vzťahu k jeho budúcemu pôsobeniu na trhu a k aplikovaniu cenovej politiky, keďže rozhodnutie jednoznačne stanovuje, aké konkrétne správanie podnikateľa Slovnaft, a.s. je porušením zákona. Úrad nie je povinný a ani nemá kompetenciu na to, aby účastníkovi konania rozhodnutím stanovoval napr. vyjednávacie cenové rozpätie ako to účastník konania požaduje. Táto otázka nebola ani predmetom rozhodovania úradu. Úrad nenamietal výšku vyjednávacieho cenového rozpätia ako takú, ale rozdiely v cenách pri uplatňovaní rabatového systému v praxi bez objektívneho zdôvodnenia. 

	Vo vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia účastník konania namietal použitie analýzy Ing. Viliama Pätoprstého, a to, že tento nebol ustanovený osobitným rozhodnutím ako nezávislý znalec, v súčasnosti je členom Rady úradu a tiež že účastník konania nemá vedomosť o tom, že mohol v čase vypracovania analýzy disponovať podkladmi, na základe ktorých by bolo možné riadne zistiť a analyzovať správanie účastníka konania pri určovaní ceny na trhu SR.

	Podľa § 34 ods. 1 správneho poriadku je na dokazovanie možno použiť všetky prostriedky, ktorými možno zistiť a objasniť skutočný stav veci a ktoré sú v súlade s právnymi predpismi.

	Štúdia „Cenové asymetrie na trhu s benzínom v EU a SR“ je štúdia, ktorú Rada úradu použila ako listinný dôkaz podporujúci závery, ku ktorým došiel v konaní úrad a následne Rada úradu. Štúdia bola vypracovaná Ing. Viliamom Pätoprstým v čase, keď tento nebol členom Rady úradu a nemal ani žiadne väzby či už na Radu úradu, alebo Protimonopolný úrad SR. Štúdia bola vypracovaná pre účely jeho  prednáškovej činnosti a bola viackrát publikovaná, napr. v Ekonomických rozhľadoch č. 3/26.

	Rada úradu nepovažovala za potrebné v tomto konaní ustanovovať znalca a na vyššie uvedenú štúdiu sa ani neodvolávala ako na znalecký posudok. Je to len jeden z viacerých podporných dôkazov, ktorý Rada úradu použila nie však ako rozhodujúci dôkaz pre jej rozhodnutie vo veci.

	Pokiaľ ide o spochybnenie údajov, resp. podkladov, ktoré pre účely tejto štúdie Ing. Pätoprstý použil Rada úradu poukazuje na to, že  účastník konania mal predmetnú štúdiu k dispozícii a mal možnosť sa k nej vecne vyjadriť a spochybniť závery, čo aj v konaní využil a predložil vo vzťahu k nej viacero svojich vecných námietok, ku ktorým sa Rada úradu vyjadruje v inej časti odôvodnenia tohto rozhodnutia.	

	Pokiaľ ide o námietku účastníka konania, že úrad sa nevysporiadal s niektorými jeho námietkami vo vzťahu k definícii relevantného trhu a určeniu dominantného postavenia, správny poriadok pripúšťa, aby nedostatky prvostupňového rozhodnutia odstránil odvolací orgán s prihliadnutím na to, aby nedošlo k porušeniu princípu dvojinštančnosti. Rada úradu súčasne konštatuje, že námietky účastníka konania neboli takého charakteru, aby mali za následok iné posúdenie vo veci, než ku ktorému dospel prvostupňový orgán. Je však v súlade so správnym poriadkom povinnosťou správneho orgánu uviesť prečo vznesené námietky nepovažuje za relevantné k prejednávanej veci, resp. za také ktoré  preukazujú tvrdenia účastníka konania.

	Vo vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia účastník konania požadoval, aby Rada úradu podľa § 59 ods. 2 správneho poriadku zmenila prvostupňové rozhodnutie tak, že sa časť, týkajúca sa zadefinovania maloobchodných relevantných trhov, vypúšťa. Rada úradu nemôže tejto námietke účastníka konania vyhovieť  z dôvodu, že úrad síce definoval vo svojom rozhodnutí dva maloobchodné relevantné trhy a postavenie podnikateľa Slovnaft, a.s. na nich, avšak v konečnom dôsledku o správaní podnikateľa na zadefinovaných maloobchodných trhoch nerozhodoval a toto nie je ani súčasťou výrokovej časti, ktorá  by mohla byť výrokom tohto rozhodnutia zmenená  podľa § 59 ods. 2 správneho poriadku. Keďže Rada úradu pre účely tohto konania nepovažuje zadefinovanie trhov maloobchodného predaja za relevantné, správnosť postupu úradu pri ich definovaní v tomto konaní ani neposudzovala. 

IX. Pokuta

Námietky účastníka konania

	1. Účastník konania v rozklade namietal nesprávny postup pri vyčíslení pokuty a poukazoval na potrebu vyčísliť pokutu vo vzťahu ku každému porušeniu osobitne. Túto pripomienku namietal opakovane aj vo vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia.

	2. Účastník  konania  považuje uloženú pokutu za neprimeranú, a to aj s ohľadom na nejestvujúce zdôvodnenie skutočných dopadov na trh. Poukazuje zároveň na vetu z odôvodnenia k výroku č. 1, a to, cit.: „...diskriminácia  MOHLA znevýhodniť podnikateľa Shell...“, z ktorej podľa jeho názoru vyplýva, že sa prvostupňový orgán skutočným dopadom posudzovaného konania na trh nezaoberal.

	3. Vo vyjadrení k výzve účastník konania uviedol, že zákon jednoznačne stanovuje povinnosť zaoberať sa preverením skutočného dopadu na trh, pričom nedáva možnosť, aby sa úrad tomuto preverovaniu vyhol, resp. ho nejakým spôsobom opomenul. Poukazuje tiež na to, že skutočný dopad na trh bolo možné zistiť, keďže sa posudzovalo protisúťažné konanie spätne za rok 2005.

Závery Rady úradu

	Rada úradu k uloženej výške pokuty a k jej odôvodneniu v prvostupňovom rozhodnutí uvádza nasledovné.

	S porušením právnej povinnosti spája právo určitý právny následok. Sankcia je jedným z druhov štátneho donútenia predvídaného pre prípad porušenia právnou normou. Sankcia predstavuje vo svojej podstate nepriaznivý dôsledok, ktorý je zodpovednostný subjekt povinný znášať za porušenie právnej povinnosti.

	Pokuta ako sankcia predstavuje principiálny nástroj pre vynucovanie súťažného práva  a pre zabezpečenie nápravy. Jej cieľom je jednak zabezpečenie ukončenia protisúťažného správania, v tomto prípade zneužívania dominantného postavenia, a potrestanie porušovateľa (represívny účinok) ako aj zabránenie recidivizmu (preventívny účinok). Sankcia pritom neplní preventívny účinok iba voči samotnému adresátovi rozhodnutia, ale vzhľadom na charakter rozhodnutia ako verejnej listiny prispieva tiež k všeobecnému rozširovaniu súťažného povedomia a súťažnej kultúry aj vo vzťahu k ďalším  podnikateľom a tým plní aj všeobecný preventívny účinok. Generálna prevencia zabezpečuje výchovné ovplyvňovanie  tretích osôb prostredníctvom sankcie aby sami nejednali contra legem.

	Zákon v § 8 ods. 6 ustanovuje, že zneužívanie dominantného postavenia je zakázané.
	Rada úradu, rovnako ako úrad v prvostupňovom rozhodnutí, dospela k záveru, že účastník konania Slovnaft, a.s. porušil právnu povinnosť vyplývajúcu zo zákona, a to nezneužívať svoje dominantné postavenie.

	 Rada úradu potvrdila záver prvostupňového orgánu, že účastník konania Slovnaft, a.s. zneužil svoje dominantné postavenie tým, že v čase od 01.01.2005 do 31.12.2005 uplatňoval rozdielne zľavy zo základnej veľkoobchodnej cenníkovej ceny automobilových benzínov voči podnikateľom OMV a SHELL, ktorou mohol byť podnikateľ SHELL znevýhodnený v súťaži, a tým zneužil svoje dominantné postavenie na relevantnom trhu veľkoobchodu s automobilovými benzínmi na území SR podľa § 8 ods. 2 písm. c) zákona.

	Súčasne sa Rada úradu stotožnila so záverom úradu aj v tom, že podnikateľ Slovnaft, a.s. zneužil svoje dominantné postavenie tým, že v čase od 01.01.2005 do súčasnosti uplatňoval rozdielne zľavy zo základnej veľkoobchodnej cenníkovej ceny motorovej nafty alebo rozdielne prirážky k základnej veľkoobchodnej cenníkovej cene motorovej nafty voči jednotlivým odberateľom motorovej nafty, ktorými môžu byť títo odberatelia motorovej nafty znevýhodňovaní v súťaži a tým zneužil svoje  dominantné postavenie na relevantnom trhu veľkoobchodu s motorovou naftou na území SR podľa § 8 ods. 2 písm. c) zákona.

	Podľa § 38 ods. 1 zákona úrad za porušenie ustanovenia § 8 ods. 6, uloží pokutu podnikateľovi do 10 % z obratu podľa § 10 ods. 3 zákona za predchádzajúce uzavreté účtovné obdobie a podnikateľovi, ktorý za predchádzajúce uzavreté účtovné obdobie dosiahol obrat do 10 000 Sk alebo ktorý nemal žiadny obrat, alebo podnikateľovi, ktorého obrat nemožno vyčísliť, pokutu do 10 000 000 Sk.

	Z uvedeného ustanovenia vyplýva, že úrad je povinný za porušenie § 8 ods. 6 zákona podnikateľovi uložiť pokutu.

	Podľa § 38 ods. 10 zákona úrad pri ukladaní pokuty posudzuje závažnosť a dĺžku trvania porušovania ustanovení tohto zákona, porušovania ustanovení osobitného predpisu alebo porušovania podmienky, povinnosti alebo záväzku uloženého rozhodnutím úradu. Úrad pri posudzovaní závažnosti porušovania berie do úvahy jeho povahu, skutočný dopad na trh a tam, kde je to účelné, veľkosť relevantného trhu. Okrem týchto kritérií úrad pri ukladaní pokuty berie do úvahy aj iné skutočnosti, najmä opakované porušovanie tým istým podnikateľom, odmietnutie podnikateľa spolupracovať s úradom, postavenie podnikateľa ako vodcu alebo iniciátora porušovania, získanie majetkového prospechu v dôsledku porušovania alebo neplnenia dohody obmedzujúcej súťaž v praxi.

	Ustanovenie § 38 ods. 10 obsahuje demonštratívny výpočet kritérií, ktoré úrad pri ukladaní pokuty zohľadní, nie všetky je však možné zohľadniť v každom prípade, keďže niektoré z nich sa viažu výlučne na správny delikt dohody obmedzujúcej súťaž (postavenie podnikateľa ako vodcu alebo iniciátora porušovania, neplnenie dohody obmedzujúcej súťaž), resp. veľkosť relevantného trhu sa zohľadňuje iba tam kde je to účelné.

	Úrad v prvostupňovom konaní a Rada úradu v druhostupňovom konaní disponujú určitou diskrečnou právomocou pri určení výšky pokuty, ktorú však musia uplatniť v intenciách, ktoré im stanovuje zákon v § 38 ods. 1 v spojení s § 38 ods. 10 zákona.

	Rada úradu sa nestotožňuje s námietkou účastníka konania pod bodom 1 
o tom, že výška pokuty mala byť stanovená samostatne vo vzťahu ku každému porušeniu zákona zvlášť. V prvom rade je potrebné poukázať na to, že zákon nerieši výslovne ukladanie pokuty pri súbehu viacerých správnych deliktov. Na druhej strane je potrebné uviesť, že uloženie úhrnnej pokuty, t.j. uloženie jednej sankcie za delikt najprísnejšie postihnuteľný, v prípade zbiehajúcich sa správnych deliktov je v správnom práve bežne akceptovaný a realizovaný. Je teda možné a prípustné, aby úrad uložil jednu pokutu za viacnásobné porušenie zákona v tom istom konaní, čo doposiaľ ani nebolo v rámci preskúmavania rozhodnutí úradu v rámci správneho súdnictva nikdy spochybnené. Treba tiež podotknúť, že uloženie úhrnnej sankcie je vo všeobecnosti predpokladom uloženia primeranejšej sankcie ako by tomu bolo v prípade kumulačnej zásady, ktorá by mohla viesť k neúmerne vysokým pokutám.

	V tomto posudzovanom prípade ide o viacčinný súbeh správnych deliktov,  keď v jednom konaní sú posudzované dve protiprávne konania, ktoré v tomto prípade predstavujú porušenie rovnakého ustanovenia zákona § 8 ods. 2 písm. c). V prípade ukladania pokuty za viacčinný súbeh správnych deliktov sa použije zásada absorpčná, t.j. ukladá sa sankcia výška ktorej zodpovedá tomu z nich, ktorý je najprísnejšie postihnuteľný. 

	Nie je preto v rozpore so zákonom ak úrad pri ukladaní úhrnnej pokuty za dva  zbiehajúce sa správne delikty presne nevyčísľoval výšku pokuty vo vzťahu ku každému porušeniu zvlášť, ako to žiada účastník konania, keďže uložil jednu pokutu za oba delikty, aplikujúc absorbčnú zásadu per analógiam na tento prípad,  ktorej výšku riadne odôvodnil.

Usmernenie k metóde stanovovania pokút vydané Európskou komisiou podľa čl. 23 ods. 2 nariadenia 1/2003, na ktoré poukazuje účastník konania, je dokumentom záväzným výlučne pre Európsku komisiu. Napriek tomu považuje Rada úradu za potrebné uviesť, že bod 20 tohto usmernenia nerieši otázku ukladania pokuty pri súbehu viacerých porušení súťažných pravidiel ako to tvrdí účastník konania. Bod 20 usmernenia je zaradený v časti nazvanej „Určenie základnej sumy pokuty“ a ustanovuje nasledovné cit.: „posúdenie závažnosti bude uskutočnené vždy prípad od prípadu pre všetky typy porušenia berúc do úvahy všetky relevantné okolnosti prípadu“. Uvedené ustanovenie usmernenia hovorí iba to, že závažnosť sa posudzuje vždy prípad od prípadu vzhľadom na všetky relevantné okolnosti daného prípadu, a to v prípade všetkých porušení, t.j. či už ide o akýkoľvek druh  zneužívania dominantného postavenia alebo dohodu obmedzujúcu súťaž postup je v tomto prípade rovnaký, vždy sa musí brať zreteľ na ekonomický a právny kontext konkrétneho prípadu. Každý prípad má svoje špecifika a ovplyvňujú ho skutočnosti rôznej povahy a rôzneho druhu, ktoré musia byť zohľadnené, čo úrad v tomto konaní urobil. Bod 20 teda rieši úplne inú otázku.

	 Rada úradu v tejto súvislosti naopak poukazuje na rozhodovaciu prax Súdu prvej inštancie pri preskúmavaní rozhodnutí Európskej komisie, ktorý obdobne rozhodol napr. vo veci Michelin T-203/01 alebo Tetra Pak prípad T-83/91. V rozhodnutí Michelin súd uviedol, že je irelevantné, či napadnuté rozhodnutie považuje viaceré systémy zliav, ktoré sú zneužitím za jedno zneužitie alebo za viaceré porušenia čl. 82 Zmluvy. Európska  komisia je oprávnená uložiť jednu pokutu za viaceré porušenia. V rozhodnutí Tetra Pak súd uviedol, že Európska komisia nemusí v rozhodnutí špecifikovať ako vzala každé jednotlivé porušenie čl. 82 Zmluvy do úvahy pre účely stanovenia pokuty. V rozhodnutí vo veci Martinelli T-150/89, resp. vo vyššie uvedenom prípade Michelin súd uviedol tiež to, že Európska komisia  má určité právo diskrécie pri určovaní výšky pokuty, pričom sa od nej nevyžaduje aplikácia nejakých špeciálnych matematických prepočtov.

	Na druhej strane však Rada úradu poukazuje na to, že úrad sa v prvostupňovom rozhodnutí zaoberal popisom faktorov, ktoré zohľadnil pri ukladaní pokuty pre obe porušenia zvlášť a tieto vyhodnocoval v súlade s § 38 ods. 10 zákona, a to v súvislosti s diskrimináciou pod bodom č. 1 výroku na str. 28 až 29 a 
vo vzťahu k diskriminácii pod bodom č. 2 výroku na str. 29 a 30 rozhodnutia. 

	Námietka účastníka konania o nesprávnom postupe úradu pri vyčísľovaní výšky pokuty musí byť vzhľadom na vyššie uvedené preto zamietnutá.

	Pokiaľ ide o samotné posúdenie a vyhodnotenie faktorov, ktoré úrad vzal 
pri ukladaní pokuty do úvahy, Rada úradu sa s týmto stotožňuje.

	Prvostupňový orgán určoval pokutu na základe dvoch základných kritérií, a to závažnosti a dĺžky porušovania tak ako mu to ukladá zákon. Pri určovaní závažnosti je potrebné v zmysle zákona zohľadniť povahu porušenia, skutočný dopad na trh a tam kde je to účelné veľkosť relevantného trhu.

	Podľa rozhodnutia súdu v  prípade C-248/98 P KNP BT v Commission (2000) ECR I-9641, ods.42 zdôvodnenie pokuty Komisiou je postačujúce ak táto v jej rozhodnutí uvedie faktory, na základe ktorých určila závažnosť porušenia a jeho trvanie.

	Na porovnanie Rada úradu uvádza, že Európska komisia v prípade závažnosti posudzuje povahu porušenia, skutočný dopad na trh a veľkosť relevantného trhu. Skutočný dopad na trh však posudzuje iba vtedy ak je tento možné posúdiť.

	V posudzovanom prípade prvostupňový orgán zohľadnil, že pri oboch praktikách  došlo k porušeniu zákona, ktoré zhodnotil ako závažné, pričom poukázal na konkrétne skutočnosti, ktoré v tej súvislosti zohľadnil. Rada úradu s posúdením správania podnikateľa Slovnaft, a.s., ktoré spočíva v diskriminácii podnikateľa Shell voči podnikateľovi OMV, ako aj v diskriminácii medzi odberateľmi motorovej nafty navzájom, ako závažným súhlasí.

	V rozsudku Súdu prvej inštancie T-203/01 vo veci Michelin v. Európska komisia z 30.09.2003 v bode 140 súd uviedol, že udeľovanie zliav podnikateľom v dominantnom postavení pre jeho dílerov musí byť založené na objektívnom ekonomickom zdôvodnení. Nemôže to závisieť na subjektívnom hodnotení dominantným podnikateľom v akom rozsahu díler splnil jeho požiadavky a je tak oprávnený na zľavu. Ako poukázala Európska komisia v rozhodnutí Michelin v bode 251 hodnotenie do akého rozsahu spĺňa díler podmienky stanovené podnikateľom v dominantnom postavení vytvára silný tlak na dílera a umožňuje, ak je to nevyhnutné, uskutočňovať dojednania diskriminačným spôsobom. Ďalej súd v bode 141 uvedeného rozsudku uvádza, že systém zliav aplikovaný podnikateľom v dominantnom postavení, ktorý umožňuje, že podnikateľ má značný rozsah diskrécie pokiaľ ide o to, či díler môže získať zľavu, musí byť považovaný za nespravodlivý a je zneužitím dominantného postavenia na trhu podľa čl. 82 Zmluvy. 

	Podnikateľ Slovnaft, a.s. má dlhodobo dominantné postavenie na zadefinovaných relevantných trhoch. Ako podnikateľ v dominantnom postavení má preto špeciálnu zodpovednosť dbať na to, aby jeho správanie neobmedzovalo súťaž na trhu, ktorá už je oslabená jeho prítomnosťou ako dominantného hráča.

	Nákup pohonných látok predstavuje významnú položku z celkových nákladov podnikateľov pri ich ďalšom predaji. Nákupná cena za benzín má výrazný vplyv na ďalšiu cenotvorbu uvedených podnikateľov (keďže tvorí podstatnú časť nákladov) pri ďalšom predaji benzínu. K znevýhodneniu podnikateľa Shell oproti podnikateľovi OMV došlo na trhu veľkoobchodu, keďže podnikateľ Shell mal pri porovnateľnom plnení vyššiu cenu nevyhnutného vstupu, a bol viac závislý od vstupov zo strany dominanta, pretože podnikateľ Shell odoberal od neho prevažnú časť svojej celkovej spotreby. 

	V prípade veľkoobchodného predaja motorovej nafty netransparentný systém udeľovania zliav podnikateľom Slovnaft, a.s.,  keď ani rabatový systém ako taký, ani rozsah zliav nebol jeho odberateľom vopred známy, ale tento bol dojednávaný ad hoc, na báze individuálnych stretnutí, robil sám osebe diskrimináciu možnou. Netransparentný, neobjektívny a variabilný, teda medzi zákazníkmi neporovnateľný systém rabatov, verbálnej povahy, už sám o sebe poskytuje príležitosť obmedziť súťaž, ktorá je prítomnosťou dominanta už oslabená  a je preto diskriminačný. 

	Podnikateľ Slovnaft, a.s. aplikoval odlišné podmienky na ekvivalentné transakcie. Ako bolo preukázané v konaní rozdiely v aplikovaní rabatovej politiky voči jednotlivým odberateľom neodrážali kvantitu alebo kvalitu dodávaných produktov a nezohľadňovali ani iné faktory.  Slovnaft, a.s. počas celého konania nebol schopný poskytnúť zdôvodnenie, ktoré by rozdiely vysvetlilo a ktoré by nepôsobilo iba ako 
ex post úsilie ospravedlniť diskriminančnú politiku realizovanú voči svojím odberateľom.

	V prípade Portugese Airports  Európska komisia uviedla, že musí byť dané objektívne zdôvodnenie pre akýkoľvek rozdiel pri zaobchádzaní dominantného podnikateľa so svojimi klientmi. Takéto objektívne zdôvodnenie je na podnikateľovi aby ho preukázal. Rada úradu v tejto súvislosti dopĺňa, že samozrejme ide o rozdiel 
v zaobchádzaní, ktorý je spôsobilý mať za následok obmedzenie hospodárskej súťaže.

	Pokiaľ ide o námietku pod bodom 2 a 3 o neposúdení skutočného dopadu na trh Rada úradu nezistila pochybenie prvostupňového orgánu.

	 V prvom rade  je potrebné poukázať na ustanovenie § 3 ods. 1 zákona, ktoré ustanovuje, že obmedzovanie súťaže je každé obmedzenie voľnosti konania podnikateľa na relevantnom trhu, najmä vylučovanie existujúcich alebo možných súťažných aktivít, skutočné alebo možné zníženie rozsahu konkurenčnej aktivity alebo skresľovanie konkurenčných podmienok. 

	Ustanovenie § 38 ods. 10 zákona ustanovuje, že úrad berie do úvahy skutočný dopad na trh. Uvedené ustanovenie však neznamená, že iba správanie, ktorého negatívne účinky, resp. dopady je možné presne kvantifikovať je možné označiť za protisúťažné. Skutočný dopad je iba jeden z faktorov, ktorý úrad zvažuje, pričom zákon ustanovuje iba povinnosť jeho zhodnotenia, čo znamená, že tento faktor, faktor dopadu na trh, úrad vyhodnotí spolu s ďalšími faktormi a na základe ich kumulatívneho posúdenia určí výšku pokuty.

	V rozhodnutí  Súdu prvej inštancie T- 329/01 vo veci Archer Daniels Midland Co. v. Komisia súd konštatoval, že skutočný dopad je dostatočne demonštrovaný, ak je Európska komisia schopná poskytnúť špecificky hodnoverný dôkaz indikujúci s rozumnou pravdepodobnosťou, že protisúťažné správanie malo dopad na trh. Súd pripustil, že v každom prípade nie je možné kvantifikovať dopady protisúťažného správania na trh.

	V rozhodnutí Michelin T-203/01 súd uviedol, že účinok protisúťažného konania, na ktorý sa odvoláva judikatúra (napr. prípad vo veci  85/76 Hoffmann-La Roche) sa nemusí nevyhnutne viazať na skutočný dopad. Pre účely konštatovania porušenia článku 82 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva je postačujúce preukázať, že určité zneužívanie dominantného postavenia môže obmedziť súťaž.
 
	V rozhodnutí Michelin súd tiež uviedol, že praktiky sú zneužívaním dominantného postavenia, keď bránia udržaniu alebo rozvoju  súťaže. Neznamená to však tiež že protisúťažný efekt už musí reálne nastať. Čl. 82 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva sa podľa súdu aplikuje na praktiky, ktoré majú za následok vážne riziko protisúťažných účinkov v budúcnosti, hoci Európska komisia musí demonštrovať na báze presvedčivých dôkazov, že takýto risk je reálny.

	V prípadoch Suiker Unie a Hoffmann-La Roche Európska komisia, a následne aj súd, dospeli k záveru, že ponúkanie odlišných podmienok podobným zákazníkom predstavovalo diskrimináciu. Súčasne Európsky súdny dvor, pokiaľ  ide o analýzu dopadov konštatoval, že keďže diskriminovaní zákazníci si konkurovali museli byť ovplyvnení odlišnými cenami, bez toho že by považoval za potrebné vykonanie analýzy v tejto veci.

	Ani podľa judikatúry európskych súdov nie je teda  nevyhnutné kvantifikovať detailne dopady protisúťažného správania na trh, a to najmä vzhľadom na skutočnosť, že môže existovať množstvo ďalších vonkajších faktorov, ktoré môžu simultánne ovplyvňovať napr. ceny alebo vstupy, čím sa stáva extrémne obtiažnym urobiť záver o vplyve všetkých možných faktorov na situáciu na trhu.

	Pre účely posúdenia skutočného dopadu na trh nie je nevyhnutné  kvantifikovať, resp. špecifikovať konkrétne skutočné dopady konkrétnej praktiky na trh ale je postačujúce, tak ako to urobil prvostupňový orgán, preukázať s rozumnou pravdepodobnosťou, aký bol, resp. mohol byť dopad na trh v dôsledku protisúťažného správania. 

	V súvislosti s námietkou účastníka konania, že v tomto prípade išlo o hodnotenie správania spätne a preto bolo možné vyhodnotiť skutočný dopad na trh,  Rada úradu konštatuje, že ex post sú posudzované všetky protisúťažné konania (zneužívanie dominantného postavenia ako aj dohody obmedzujúce súťaž) a preto nie je v porovnaní s inými prípadmi jednoduchšie v tomto prípade posudzovať skutočný dopad na trhu. Posúdenie ex ante sa uskutočňuje iba v prípade realizácie právomoci úradu v prípade kontroly koncentrácii.

	Rada úradu konštatuje, že prvostupňový orgán správne vo svojom rozhodnutí posúdil závažnosť protisúťažného správania  s  odkazom na povahu a cieľ daného zneužívania, čo považuje Rada úradu za postačujúce. Z ustálenej rozhodovacej praxe európskych súdov vyplýva, že faktory viažuce sa na cieľ protisúťažného správania môžu mať väčší význam pre účely stanovenia výšky pokuty než tie, ktoré sa viažu na účinky takéhoto správania. 

	Prvostupňový orgán správane zohľadnil tiež veľkosť relevantného trhu. Správanie podnikateľa Slovnaft, a.s. v prípade oboch praktík malo dopad na celé územie Slovenskej republiky, keďže podnikateľ Slovnaft, a.s. pôsobí na celom území Slovenskej republiky, kde sú súťažné podmienky homogénne. V prípade diskriminácie na trhu veľkoobchodného predaja automobilových benzínov tiež obaja odberatelia podnikateľ Shell aj podnikateľ OMV pôsobia na celom území Slovenskej republiky a sú súčasne konkurentmi podnikateľa Slovnaft, a.s. V prípade praktiky na trhu veľkoobchodného predaja motorovej nafty niektorí z diskriminovaných podnikateľov sú tiež konkurenti podnikateľa Slovnaft, a.s..

	Trh veľkoobchodného predaja automobilových benzínov zahŕňa všetky veľkoobchodné dodávky automobilových benzínov na územie SR uskutočnené všetkými dodávateľmi a ročný objem tohto trhu predstavuje 900 miliónov litrov. V prípade trhu veľkoobchodného predaja motorovej nafty tovarový relevantný trh zahŕňa všetky veľkoobchodné dodávky motorovej nafty uskutočnené Slovnaftom, a.s. ako aj ostatnými účastníkmi, pričom ročný objem tohto trhu predstavuje cca 1,3 mld. litrov. Rada úradu súhlasí s prvostupňovým orgánom, že posudzované praktiky diskriminácie majú dopad na trh, ktorý je veľký.

	Prvostupňový orgán po zhodnotení závažnosti správne posúdil dĺžku protiprávneho správania. 

	V prípade oboch posudzovaných diskriminačných praktík išlo o trvajúci správny delikt, kedy účastník konania vyvolal protiprávny stav a tento určitý čas udržiaval. V prvom prípade diskriminácie medzi podnikateľmi Shell a OMV k nemu dochádzalo od 1.1.2005 do 31.12.2005, t.j. jeden kalendárny rok, čo možno považovať za krátkodobé porušenie zákona a v prípade praktiky diskriminácie na trhu veľkoobchodného predaja motorovej nafty od 1.1. 2005 až po súčasnosť. V čase vydania prvostupňového rozhodnutia teda  k porušovaniu zákona stále dochádzalo. Rada úradu súhlasí, že v prípade druhej praktiky diskriminácie, keďže ide o porušovanie predstavujúce v čase vydania prvostupňového rozhodnutia takmer dva roky, ide o strednodobé porušenie zákona.

	Úrad pri svojom rozhodovaní vzal do úvahy tiež skutočnosť, že posudzovaná diskriminačná praktika patrí medzi vykorisťovateľské praktiky, ktoré sú svojou povahou menej závažné ako vylučovacie praktiky.

	Rada úradu konštatuje, že v konaní bolo preukázané, že podnikateľ Slovnaft, a.s., využijúc svoje postavenie dominantného hráča na trhu, nastavil podmienky svojej rabatovej politiky tak, že mu to umožnilo získať  prospech, ktorý by nemohol získať za podmienok fungujúcej efektívnej súťaže. Rabatový systém realizovaný na báze individuálnych rokovaní mu umožnil dostatočne poznať svojich zákazníkov a posúdiť ich „ochotu platiť“, čo mu následne umožnilo účtovať jednotlivým zákazníkom cenu, ktorú títo boli ochotní akceptovať. Dopad protisúťažného správania sa prejavil na celom území Slovenskej republiky. Účelom zákona je ochrana hospodárskej súťaže na trhu výrobkov, výkonov, prác a služieb pred jej obmedzovaním, ako aj vytváranie podmienok na jej ďalší rozvoj s cieľom podporiť hospodársky rozvoj v prospech spotrebiteľov. Vychádzajúc teda zo základnej premisy ochrany hospodárskej súťaže, ktorou je v konečnom dôsledku prospech spotrebiteľa, Rada úradu konštatuje, že každé porušenie súťažných pravidiel sa následne priamo alebo nepriamo prejaví negatívne u konečného spotrebiteľa. Časť odberateľov podnikateľa Slovnaft, a.s. je navyše v postavení konkurentov a ich nerovnaké postavenie spôsobené jeho diskriminačnou politikou mohlo sťažiť ich pozíciu v boji o konečného zákazníka. Boj podnikateľov o zákazníka má vždy efekty v lepších cenách, kvalitnejších produktoch či službách, v inováciách a pod. Protisúťažné správanie účastníka konania sa pritom  viazalo k produktom, motorovej nafte a automobilovým benzínom, ktoré sú využívané veľkým počtom užívateľov.
	Rozsudok Najvyššieho súdu SR. 4 Sž 24/96 z 30.05.1996, rovnako tak rozsudok českého najvyššieho súdu 2 A 13/2002 – 424 zo dňa 28.01.2005, na ktoré poukazuje účastník konania v konaní nemožno v tomto prípade aplikovať keďže prvostupňový orgán sa jednotlivými zákonom stanovenými kritériami, resp. hľadiskami pre ukladanie pokuty zaoberal.

	Pokuta je v tomto prípade uložená v súlade s absorpčnou zásadou za správny delikt  postihnuteľný vyššou sankciou, teda za diskrimináciu na relevantnom trhu veľkoobchodného predaja motorovej nafty. Z hľadiska závažnosti sú obe praktiky považované za rovnako závažné. V prípade praktiky diskriminácie na relevantnom trhu veľkoobchodného predaja motorovej nafty  išlo o porušovanie strednodobé, čo bolo zohľadnené vo výške pokuty na rozdiel praktiky diskriminácie na relevantnom trhu veľkoobchodného predaja automobilových benzínov, kde vzhľadom na krátkodobé porušovanie nedošlo k zvýšeniu sumy pokuty určenej  za závažnosť.
	Úrad podľa § 38 ods. 1 zákona uloží podnikateľovi, ktorý porušil zákon pokutu z obratu za predchádzajúce uzavreté účtovné obdobie. Podľa § 38 ods. 4 zákona je predchádzajúcim uzavretým účtovným obdobím podľa odseku 1 rok predchádzajúci roku, v ktorom je vydané rozhodnutie úradu, alebo ak nie sú dostupné údaje za tento rok, potom rok predchádzajúci tomuto roku.

	Prvostupňový orgán vydal rozhodnutie v roku 2006, uzavretým účtovným obdobím bol rok 2005 a preto úrad uložil správne pokutu z obratu za rok 2005.

	 V roku 2005 dosiahol podnikateľ Slovnaft, a.s. obrat vo výške 106 068 162 tis. Sk. (viď výkaz ziskov a strát k 31.12.2005, dôkaz v spise  č.98).Obrat bol určený v súlade s § 10 ods. 3 zákona a Vyhláškou Protimonopolného úradu SR č. 269/2004 Z. z., ktorou sa ustanovujú podrobnosti o výpočte obratu. Obrat na účely zákona tvoria tržby z predaja tovaru (604), tržby z predaja vlastných výrobkov a služieb (601,602) a tržby z predaja cenných papierov  a podielov (661).

	 Úrad uložil podnikateľovi pokutu vo výške 300 miliónov Sk, čo predstavuje 0,28 % z obratu. Pokuta bola teda uložená na dolnej hranici zákonného rozpätia a teda nevybočila z medzí stanovených zákonom.

	Napriek tomu, že úrad to v prvostupňovom rozhodnutí neuvádza, Rada úradu poukazuje na to, že podnikateľovi Slovnaft, a.s. už bola v minulosti za protisúťažné správanie formou diskriminácie uložená pokuta, a to rozhodnutím predsedu Protimonopolného úradu SR č. 2001/DZ/P/2/003 zo dňa 11.01.2001 v spojení s rozhodnutím Protimonopolného úradu SR, I. výkonného odboru č. 2000/DZ/1/1/266 zo dňa 27.09.2000. I keď v danom prípade išlo o porušenie § 7 ods. 5 písm. c) zákona č. 188/1994 Zb. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov, skutková podstata diskriminácie sa nezmenila. Rada úradu dospela k záveru, že uložená pokuta nie je v rozpore s princípom proporcionality. Rada úradu pritom zohľadnila všetky vyššie uvedené skutočnosti, zohľadnila aj skutočnosť, že podnikateľ Slovnaft, a.s. už bol za diskriminačné správanie sankcionovaný, čo považuje za priťažujúcu skutočnosť. Na druhej strane však Rada úradu kladie väčší dôraz na to, že praktika má vykorisťovateľský charakter bez účinku vylúčenia konkurenta, resp. efektov uzavretia trhu. Výšku uloženej pokuty považuje Rada úradu za primeranú,  a to s ohľadom na jej cieľ dosiahnuť  preventívny a dostatočne odstrašujúci účinok, resp. potrebu uložiť takú výšku sankcie aby sa podnikateľovi „neoplatilo“ konať v budúcnosti protiprávne, pričom súčasne konštatuje, že uložená sankcia nejde za hranicu nevyhnutného pre dosiahnutie jej cieľa.

Poučenie:

Proti tomuto rozhodnutiu sa podľa § 61 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov nemožno odvolať. Proti tomuto rozhodnutiu možno podať žalobu podľa § 247 Občianskeho súdneho poriadku na Krajský súd v Bratislave do dvoch mesiacov od jeho doručenia. 

                                                                   

                                                                    Danica Paroulková
                                                                         predsedníčka
                                                       Rady Protimonopolného úradu SR

Rozhodnutie sa doručí:

1.	Protimonopolný úrad SR, odbor zneužívania dominantného postavenia
2.	JUDr. Erika Csekes, advokátska kancelária, Sasinkova 12, 811 08 Bratislava