PROTIMONOPOLNÝ ÚRAD SLOVENSKEJ REPUBLIKY

ROZHODNUTIE

Číslo:	2012/KH/R/2/014	Bratislava 13.4.2012 	

Rada Protimonopolného úradu Slovenskej republiky v Bratislave, ako orgán príslušný na konanie podľa § 18 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov, v správnom konaní č.0045/ODOS/2009, na základe rozkladov podaných účastníkmi konania Toshiba Corporation, so sídlom 1-1, Shibaura 1- chome, Minato-ku, Tokyo, 105-8001, Japonsko, zastúpený SB Legal, s.r.o., so sídlom Hlavné námestie 5, 811 01 Bratislava, Panasonic Corporation, so sídlom 1006 Kadoma City, Oska 571-8501, Japonsko, MT Picture Display Co., Ltd., so sídlom 1-15 Matsuo-Cho, Kadoma City, Osaka 571-8504, Japonsko, obaja v konaní zastúpení JUDr. Martinom Nedelkom, so sídlom Nám. 1. mája 18, 811 06 Bratislava, TECHNICOLOR SA, so sídlom 1-5 Rue Jeanne D ´Arc, 921 30 Issy les Moulineaux, Francúzsko, zastúpený PRK Partners, s.r.o., so sídlom Hurbanovo nám. 3, 811 06 Bratislava a  Koninklijke Philips Electronics NV, so sídlom High Tech Campus 5,5656AE, Eindhoven, Holandsko, zastúpený Mgr. Tomášom Marettom, advokátom, advokátska kancelária Čechová&Partners, so sídlom Štúrová 4, 811 02 Bratislava rozhodla tak, že 

z r u š u je

 podľa § 59 ods. 3 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov rozhodnutie Protimonopolného úradu Slovenskej republiky, odboru dohôd obmedzujúcich súťaž, č. 2011/KH/1/1/033 zo dňa 14. septembra 2011       

a vec mu  vracia  na nové prejednanie a rozhodnutie.

Odôvodnenie:

Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, odbor dohôd obmedzujúcich súťaž (ďalej len „úrad“), v správnom konaní č. 0045/ODOS/2009, vydal rozhodnutie č. 2011/KH/1/1/033 zo dňa 14. septembra 2011, ktorým rozhodol tak, že :

I. Konanie podnikateľov 
1. Samsung SDI Co. Ltd., so sídlom 575 Shing-dong, Yeongton-gu, Suwon-si, Gyeionggi-do, 443-731, Kórejská republika, v konaní zastúpený: Allen&Overy Bratislava, s.r.o., so sídlom Pribinova 4, 811 02 Bratislava, v čase od [ obdobie ] o 30.04.2004,

2. Samsung SDI Germany GMbH, so sídlom Ostendstrasse 1-14, 12459 Berlín, SRN, v konaní zastúpený: Allen&Overy Bratislava, s.r.o., so sídlom Pribinova 4, 811 02 Bratislava, v čase od [obdobie ]  do 30.04.2004,

3.Koninklijke  Philips Electronics NV, so sídlom High Tech Campus 5, 5656AE, Eindhoven, Holandsko, v konaní zastúpený: Mgr. Tomáš Maretta, advokát, Advokátska kancelária Čechová&Partners, so sídlom Štúrova 4, 811  02 Bratislava, v čase od 30.03.1999 do 30.06.2001,

4. TECHNICOLOR SA, so sídlom 1-5 Rue Jeanne D´Arc, 92130 Issy les Moulineaux, Francúzsko, v konaní zastúpený: PRK Partners, s.r.o., so sídlom Gorkého 3, 811 01 Bratislava, v čase od 30.03.1999 do 30.04.2004,

5. Chunghwa Picture Tubes Ltd., so sídlom 1127 Heping Rd., Padeh City, Taoyuan, Taiwan, v konaní zastúpený: JUDr. Ľuboš Frolkovič, advokát, so sídlom Laurinská 3, 811 01 Bratislava, v čase od 08.09.1998 do 30.04.2004, 

6. Panasonic Corporation, so sídlom 1006 Kadoma City, Osaka 571-8501, Japonsko, v konaní zastúpený: JUDr. Martin Nedelka, so sídlom Nám. 1. mája 18, 811 06 Bratislava, v čase od 19.05.2000 do 31.03.2003,

7. Toshiba Corporation, so sídlom 1-1, Shibaura 1-chome, Minato-ku, Tokyo, 105-8001, Japonsko, v konaní zastúpený: SB Legal, s.r.o., so sídlom Hlavné námestie 5, 811 01 Bratislava, v čase od 16.05.2000 do 31.03.2003,

8. MT Picture Display Co., Ltd., so sídlom 1-15 Matsuo-Cho, Kadoma City, Osaka 571-8504, Japonsko, v konaní zastúpený: JUDr. Martin Nedelka, so sídlom Nám. 1. mája 18, 811 06 Bratislava, v čase od 01.04.2003 do 30.04.2004,

9. LG Electronics Inc., so sídlom LG Twin Towers 20, Yeuido-dong, Yeongdeungpogu, Seoul 150-721, Kórejská republika, v čase od 17.10.1996 do 30.06.2001, 
spočívajúce v koordinovaní správania na relevantnom trhu výroby a predaja CPT obrazoviek používaných vo farebných televíznych prijímačoch na území Slovenskej republiky, a to určovaním cien, výmenou citlivých obchodných informácií, stanovovaním objemov dodávok pre vybraných zákazníkov, obmedzovaním výroby,  ktorým podľa  § 4 ods. 1 v spojení § 4 ods. 3 písm. a) a b) zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov uzatvorili dohodu obmedzujúcu súťaž, ktorá je podľa § 4 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení zákona 465/2002 Z. z. zakázaná. 

II. Konanie podnikateľov 
1. Samsung SDI Co. Ltd., so sídlom 575 Shing-dong, Yeongton-gu, Suwon-si, Gyeionggi-do, 443-731, Kórejská republika, v konaní zastúpený: Allen&Overy Bratislava, s.r.o., so sídlom Pribinova 4, 811 02 Bratislava, v čase od 29.12.1997 do 30.04.2004, 

2. Koninklijke  Philips Electronics NV, so sídlom High Tech Campus 5, 5656AE, Eindhoven, Holandsko, v konaní zastúpený: Mgr. Tomáš Maretta, advokát, Advokátska kancelária Čechová&Partners, so sídlom Štúrova 4, 811  02 Bratislava, v čase od 31.07.1998 do 30.06.2001, 

3. Chunghwa Picture Tubes Ltd., so sídlom 1127 Heping Rd., Padeh City, Taoyuan, Taiwan, v konaní zastúpený: JUDr. Ľuboš Frolkovič, advokát, so sídlom Laurinská 3, 811 01 Bratislava, v čase od 31.07.1998 do 30.04.2004, 

4. LG Electronics Inc., so sídlom LG Twin Towers 20, Yeuido-dong, Yeongdeungpogu, Seoul 150-721, Kórejská republika, v čase od 29.12.1997 do 30.06.2001,

spočívajúce v koordinovaní správania na relevantnom trhu výroby a predaja CDT obrazoviek používaných v počítačových monitoroch na území Slovenskej republiky, a to určovaním cien, výmenou citlivých obchodných informácií, stanovovaním objemov dodávok pre vybraných zákazníkov, obmedzovaním výroby, ktorým podľa  § 4 ods. 1 v spojení § 4 ods. 3 písm. a) a b) zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov uzatvorili dohodu obmedzujúcu súťaž, ktorá je podľa § 4 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov zakázaná. 
III. Podľa § 38 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov Protimonopolný úrad Slovenskej republiky za konanie uvedené v bode I. a v bode II. výrokovej časti tohto rozhodnutia ukladá:

1.	podnikateľovi TECHNICOLOR SA, so sídlom 1-5 Rue Jeanne D´Arc, 92130 Issy les Moulineaux, Francúzsko, v konaní zastúpený: PRK Partners, s.r.o., so sídlom Gorkého 3, 811 01 Bratislava, peňažnú pokutu vo výške 193 771 Eur (slovom stodeväťdesiattritisíc sedemstosedemdesiatjeden Eur),  

2.	podnikateľovi Chunghwa Picture Tubes Ltd., so sídlom 1127 Heping Rd., Padeh City, Taoyuan, Taiwan, v konaní zastúpený: JUDr. Ľuboš Frolkovič, advokát, so sídlom Laurinská 3, 811 01 Bratislava, peňažnú pokutu vo výške 606 801 Eur (slovom šesťstošesťtisíc osemstojeden Eur),

3.	podnikateľovi MT Picture Display Co., Ltd., so sídlom 1-15 Matsuo-Cho, Kadoma City, Osaka 571-8504, Japonsko, v konaní zastúpený: JUDr. Martin Nedelka, so sídlom Nám. 1. mája 18, 811 06 Bratislava, peňažnú pokutu vo výške 27 875 Eur (slovom dvadsaťsedemtisíc osemstosedemdesiatpäť Eur), 

ktorú sú vyššie uvedení podnikatelia povinní uhradiť do 15 dní odo dňa nadobudnutia právoplatnosti tohto rozhodnutia na účet Protimonopolného úradu Slovenskej republiky č. 7000060793, ŠP 8180, KS 1118, VS 201111033 vedený v Štátnej pokladnici Bratislava.

IV.	Podľa § 32 ods. 2 písm. c) zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov  správne konanie voči podnikateľom 

1. Daewoo Electronics Corp., so sídlom 12-14 th. Fl. Narakeyum, Jeodong Building, Jeodong 1 ga Junggu, Soul 100-031, Kórejská republika,

2. Daewoo Electronics Europe GMbH, so sídlom Otto Hahn Strasse 21, 35510 Butzbach, SRN,

3. Panasonic Europe Ltd., so sídlom Willoughby Road, Bracknell, Berkshire, RG 12 8 FP, Veľká Británia, v konaní zastúpený: JUDr. Martin Nedelka, so sídlom Nám. 1. mája 18, 811 06 Bratislava,

z a s t a v u j e, nakoľko dôvod na konanie nebol daný.

	Proti prvostupňovému rozhodnutiu podali rozklady účastníci konania Toshiba Corporation, Panasonic Corporation, MT Picture Display Co., Ltd. (ďalej aj ako „MTPD“), TECHNICOLOR SA a Koninklijke Philips Electronics NV.

Rada úradu na základe preskúmania prvostupňového rozhodnutia, posúdenia správneho konania, ktoré mu predchádzalo, oboznámenia sa so spisovým materiálom, s vecou súvisiacim, na základe preskúmania  podaných  rozkladov  a vyjadrení k Výzve pred vydaním rozhodnutia dospela k nasledovným záverom.

I.	Námietky účastníkov konania 

Účastníci konania v rozkladoch vzniesli niekoľko okruhov námietok :

I.	Kompetencia Protimonopolného úradu SR (ďalej len „úrad“) – účastníci konania poukazovali na  nemožnosť úradu vo veci konať, pretože v rovnakej veci koná Európska komisia (ďalej ako „Komisia“), poukazovali tiež na  porušenie zásady ne bis in idem.

II.	Premlčanie – uplynutie lehoty na uloženie sankcie, ktorá má za následok aj nemožnosť posudzovať protiprávne konanie účastníkov konania, u ktorých uplynula lehota na uloženie sankcie.

III.	Nesprávne posúdenie účastníkov konania. Účastník konania TECHNICOLOR SA namietal, že úrad nezdôvodnil prečo nie sú účastníkom konania jeho dcérske spoločnosti. Úrad podľa účastníka konania neskúmal, do kompetencie ktorej spoločnosti patrili rozhodnutia o otázkach diskutovaných na kartelových fórach. Spoločnosti Panasonic Corporation a MTPD namietali  nesprávny záver úradu o tom, že LG. Philips Displays Holding B.V. zanikla bez právneho zástupcu.

IV.	Nesprávne definovanie relevantného trhu – účastníci konania poukazovali na potrebu ďalšieho delenia trhu podľa druhov a veľkostí obrazoviek, keďže tieto nie sú vzájomne zastupiteľné.

V.	Nedostatočné preukázanie dohody obmedzujúcej súťaž - neexistencia kartelu s dopadom na SR, neexistencia dôkazov o účasti jednotlivých účastníkov na dohode, tak ako to uvádza úrad, nesprávne posúdená dĺžka účasti na protisúťažnom správaní, resp. nesprávne určenie začatia porušovania, neexistencia prepojenia medzi európskymi a ázijskými stretnutiami, nemožnosť posúdenia správania účastníkov konania ako jedného  trvajúceho  správneho  deliktu, pretože stretnutia nemali jeden ekonomický cieľ a neboli prepojené.

VI.	Neodôvodnenie prípustnosti  udelenia imunity z pokuty (leniency).

VII.	Procesné nedostatky - porušenie práva na spravodlivý proces, nesprístupnenie všetkých dokumentov v spise, nejasná a nepresná výzva pred vydaním rozhodnutia, rozdiely medzi výzvou a rozhodnutím, nedostatočné zdôvodnenie rozhodnutia, výrok a odôvodnenie nespĺňajúce štandard, porušenie povinnosti vydať rozhodnutie o prerušení konania.

Vyjadrenie Rady úradu 

II.	Aplikácia právnych predpisov

1.	Dohodu obmedzujúcu súťaž posudzovanú v tomto konaní posudzoval úrad v prípade dohody týkajúcej sa CPT za obdobie od roku [obdobie]  do 30. apríla 2004 a v prípade  dohody týkajúcej sa CDT za obdobie od roku [obdobie]  do 30.apríla 2004. Na konanie je potrebné v prípade tohto konania aplikovať procesne zákon č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov, t.j. zákon účinný v čase začatia konania. Od 1.januára 2012 vstúpila do účinnosti ďalšia novela zákonom č.  387/2011 Z.z., ktorá však neprináša zmeny procesných ustanovení.

2.	Za trvajúci správny delikt možno považovať také konanie, ktorým páchateľ vyvolá protiprávny stav, ktorý následne udržuje, prípadne konanie, ktorým udržuje protiprávny stav bez toho, že by ho vyvolal. Konanie, ktorým páchateľ udržuje protiprávny stav, závadný z hľadiska správneho práva, tvorí jeden skutok a jeden správny delikt až do okamžiku ukončenia deliktuálneho konania, t.j. až do okamžiku odstránenia protiprávneho stavu. Lehota pre uloženie pokuty, prípadne pre začatie konania o uloženie pokuty môže začať plynúť najskôr od okamžiku ukončenia trvajúceho správneho deliktu.

3.	V zmysle teórie trestného práva trvajúci trestný čin sa považuje za spáchaný za účinnosti nového zákona, pokiaľ aspoň časť protiprávneho konania, ktorým bol udržovaný protiprávny stav, sa uskutočnila za účinnosti nového zákona a to za podmienky, že toto konanie bolo trestným činom aj podľa skoršieho zákona. Uvedené možno per analogiam aplikovať aj na účely správneho práva. 

4.	V prípade preskúmavanej dohody ide o trvajúci správny delikt, ktorý je nutné považovať za jeden správny delikt. V čase jeho trvania došlo k  zmenám právnej úpravy ochrany hospodárskej súťaže. Je preto nevyhnutné posúdiť, či počas celého trvania dohody táto dohoda predstavovala porušenie zákona účinného v danom období a bola teda správnym deliktom.

5.	V čase začatia kartelu bol účinný zákon č. 188/1994 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov, ktorý bol zrušený zákonom č. 136/2001 Z. z., ktorý nadobudol účinnosť dňom 1. mája 2001. Zákon č. 136/2001 Z. z. bol následne viackrát novelizovaný.

6.	Podľa § 3 ods. 1 zákona č. 188/1994 Zb. dohody a zladené postupy podnikateľov, ktoré majú za cieľ alebo môžu mať za následok obmedzovanie súťaže, sú zakázané, ak tento zákon neustanovuje inak. Podľa § 3 ods. 2 zákona č. 188/1994 Zb. boli  zakázanými najmä dohody, ktoré obsahujú priame alebo nepriame určenie cien tovaru, záväzok obmedzenia alebo kontroly výroby, odbytu, technického rozvoja alebo investícii a rozdelenie trhu alebo zdrojov zásobovania.

7.	Dohoda je v tomto konaní posudzovaná do 30.4.2004, kedy bol účinný zákon č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení zákona č. 465/2002 Z. z. (ďalej  ako „zákon“).  

8.	Podľa § 4 ods. 1 zákona dohoda a zosúladený postup podnikateľov, ako aj rozhodnutie združenia podnikateľov, ktoré majú za cieľ alebo môžu mať 
za následok obmedzovanie súťaže, sú zakázané, ak tento zákon neustanovuje inak.

9.	 Na účely zákona podľa § 4 odseku 2

a) dohoda podnikateľov je každý ústny alebo písomný súhlasný prejav vôle jej účastníkov, ako aj iný súhlasný prejav vôle vyvodený z ich konania,
b) zosúladený postup podnikateľov je koordinácia správania podnikateľov, ktorá nenapĺňa znaky dohody podnikateľov podľa písmena a), a ktorú nemožno označiť ako prirodzené nasledovanie správania iného podnikateľa,
c) rozhodnutie združenia podnikateľov je právny akt orgánu združenia, ako aj odporúčanie orgánu združenia.

10.	Podľa § 4 ods. 3 zákona  zakázaná je najmä dohoda obmedzujúca súťaž, ktorá obsahuje

a) priame alebo nepriame určenie cien tovaru alebo iných obchodných podmienok, 
b) záväzok obmedzenia alebo kontroly výroby, odbytu, technického rozvoja alebo investícií, 
c) rozdelenie trhu alebo zdrojov zásobovania,
d) záväzok účastníkov dohody, že voči jednotlivým podnikateľom budú pri zhodnom alebo porovnateľnom plnení uplatňovať rozdielne podmienky, ktorými sú alebo môžu byť títo podnikatelia znevýhodňovaní v súťaži,
e) podmienenie uzatvárania zmlúv tak, aby zmluvné strany prijali ďalšie         záväzky, ktoré povahou alebo podľa obchodných zvyklostí nesúvisia s predmetom týchto zmlúv, alebo
f) znaky koluzívneho správania, v ktorého dôsledku podnikatelia koordinujú svoje správanie, najmä v procese verejného obstarávania.

11.	Z vyššie uvedených relevantných zákonov je zrejmé, že posudzované konanie bolo zakázanou dohodou obmedzujúcou súťaž počas celého jej trvania. Vzhľadom na uvedené je možné v tomto konaní aplikovať na celé konanie zákon. Úrad preto postupoval pri aplikácii právnych predpisov správne. Rada úradu si však všimla, že úrad vo výroku 1. uvádza zákon v znení zákona č. 465/2002 Z.z. a vo výroku 2. zákon v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov. Vzhľadom na to, že úrad tento rozdiel v odôvodnení nijako nezdôvodňuje má Rada úradu za to, že ide o chybu. Správne mal  byť uvedený v oboch výrokoch zákon č. 136/2001 Z.z. v znení zákona č. 465/2002 Z. z..

III.	Kompetencia úradu

12.	V podaných rozkladoch bola účastníkmi konania opakovane namietaná kompetencia úradu viesť konanie s poukazom na to, že v rovnakej veci vedie konanie aj Európska komisia (prípad COMP/39437). Rada úradu považuje vyriešenie tejto otázky za kľúčové, preto sa v prvom kroku zaoberala tým, či bol úrad oprávnený vo veci konať.

13.	Prvostupňový orgán deň ukončenia porušovania stanovil na 30.4. 2004, čiže na deň predchádzajúci dňu vstupu SR do EÚ, keďže po tomto dátume posudzovanie takéhoto konania, podľa úradu,  patrí do právomoci EÚ. Na námietku rozporu so zásadou ne bis in idem reagoval úrad tak, že Komisia mala kompetenciu posúdiť toto protisúťažné konanie, vzhľadom na zákaz priamej retroaktivity, za obdobie od uzatvorenia dohody až do 30.4. 2004 iba vo vzťahu k územiu Spoločenstva, t.j. tých členských  krajín, ktoré boli v danom období  až do 30.4. 2004 členmi Európskej únie. Komisia nemohla aplikovať článok 81 Zmluvy (v súčasnosti čl. 101 Zmluvy o fungovaní Európskej únie)  spätne vo vzťahu ku krajinám, ktoré v danom období, t. j. do 1. mája 2004, neboli členmi Spoločenstva, vrátane SR, keďže nemala vo vzťahu k nim teritoriálnu pôsobnosť.

14.	Rada úradu sa touto otázkou zaoberala už vo svojom rozhodnutí č. 2009/KH/R/2/035 zo dňa 14. augusta 2009.

15.	Podľa ustanovenia § 2 ods. 4 zákona sa zákon vzťahuje aj na činnosti 
a konania, ku ktorým došlo v cudzine, ak vedú alebo môžu viesť k obmedzovaniu súťaže na tuzemskom trhu.

16.	Z daného ustanovenia vyplýva, že stačí potenciál obmedzenia súťaže vyjadrený v slove „môže“. Kompetencia úradu by preto bola daná už aj vtedy, ak by dohoda prinajmenšom mohla viesť k obmedzeniu súťaže na slovenskom trhu. Z vykonaného dokazovania nebolo preukázané, že by  Slovenská republika bola  z pôsobnosti dohody, ktorá je predmetom posudzovania, vyňatá. Ako zistil úrad na Slovensko boli uskutočňované dovozy tovarov, ktoré boli predmetom skúmaných  dohôd. Vplyv na trh SR potvrdila aj spoločnosť [zdroj informácií]. Skutočný dopad na trh pritom nie je nevyhnutné presne kvantifikovať. Toto platí o to viac pri dohodách obmedzujúcich súťaž protiprávnych už na základe ich cieľa, kedy sa protisúťažný dopad takejto dohody výslovne predpokladá. Závery o dopade na územie SR nie sú spochybnené ani tvrdením niektorých účastníkov konania, že na územie SR produkty, ktoré boli predmetom kartelu, nedodávali. Dopad na územie SR sa posudzuje vo vzťahu ku kartelu ako celku a  nie k dielčím krokom jeho jednotlivých účastníkov. Preto, ak sa kartel týkal produktu, ktorý bol na územie SR dovážaný a bol tu teda po ňom dopyt,  k obmedzeniu súťaže na trhu SR došlo. Kompetencia úradu bola preto v tomto prípade s odkazom na § 2 ods. 4 zákona  aj podľa Rady úradu daná.

17.	Úrad prihliadajúc na Nariadenie Rady (ES) č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy (ďalej ako „Nariadenie č. 1/2003“),  konštatoval stratu svojej kompetencie v prospech Európskej komisie odo dňa 1. mája 2004. Formulácia v rozhodnutí, ktorú zvolil úrad, však nie je najvhodnejšia, keďže budí dojem, že úrad paušálne bez ďalšieho  stráca kompetenciu konať v prospech Komisie počnúc dňom 1. mája 2004, čo samozrejme nie je správne a situáciu je vždy potrebné vyhodnotiť v danom konkrétnom prípade. Vychádzajúc z Nariadenia č. 1/2003, čl. 11 ods. 6, ak sa majú súťažné pravidlá uplatňovať jednotne a súčasne sa má sieť súťažných orgánov v rámci Európskej únie spravovať čo možno najlepším spôsobom, je dôležité, aby sa dodržalo pravidlo, že orgány hospodárskej súťaže členských štátov automaticky stratia svoju právomoc vtedy, ak Komisia začne konanie v tej istej veci. Ak orgán hospodárskej súťaže členského štátu už koná v prípade a Komisia zamýšľa začať konanie, musí sa snažiť urobiť to čo najskôr. Pred začatím konania by Komisia mala vždy konzultovať s príslušným vnútroštátnym orgánom. 

18.	Rada úradu má vedomosť, že dohodu účastníkov konania, ktorá je predmetom posudzovania v tomto konaní, posudzuje aj Európska komisia v konaní č. COMP/39437  TV and Computer Monitor Tubes vo vzťahu k trhu Európskej únie. Konanie Európskej komisie doposiaľ nebolo ukončené.

19.	Aplikácia Nariadenia č. 1/2003, ako aj samotného článku 101 Zmluvy o fungovaní Európskej únie musí byť v súlade so základnými právnymi princípmi, medzi ktoré patrí aj princíp zákazu priamej retroaktivity uznávaný komunitárnym právom a viackrát potvrdený európskymi súdmi. 

20.	Účastníci konania v podaných rozkladoch spochybňovali „umelé“ rozdelenie jedného konania úradom na konanie do vstupu SR do EÚ a po vstupe.

21.	Európska komisia nie je oprávnená posudzovať dopady protisúťažných praktík na trhoch, ktoré sú súčasťou krajín, ktoré netvoria Európsku úniu. Do 30. 4. 2004 Slovenská republika nebola súčasťou jednotného európskeho trhu, a preto Európska komisia nemohla posudzovať dopady na toto územie v období do 30.4. 2004.

22.	Rada úradu sa stotožňuje s názorom úradu v tom, že ak dva súťažné orgány konajú o tom istom porušení, na tom istom tovarovom relevantnom trhu, ale na inom priestorovom relevantnom trhu, nejde o posudzovanie  tej istej veci, ale iba veci podobnej, preto vedením tohto konania nemôže dochádzať k porušeniu právneho princípu ne bis in idem. Komisia a úrad sa pri svojom konaní neprekrývali, keďže ich teritoriálna jurisdikcia bola odlišná a posudzovali teda iba obdobné a nie rovnaké prípady. 

23.	Odpoveďou na otázku týkajúcu sa obdobnej právnej a skutkovej situácie sa zaoberal aj Súdny dvor Európskej únie v odpovedi na predbežnú otázku predloženú mu českým Krajským súdom v Brne vo veci C-17/10 (rozsudok zo dňa 14.2.2012).

Súdny dvor (veľká komora) rozhodol takto:
1.	„ Ustanovenia článku 81 ES a článku 3 ods. 1 Nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy sa majú vykladať tak, že v rámci konania začatého po 1. máji 2004 nie sú uplatniteľné na kartel, ktorý vyvolal účinky na území členského štátu, ktorý k Únii pristúpil 1. mája 2004, v obdobiach pred týmto dátumom.
2.	Keď Komisia začne proti kartelu konanie na základe kapitoly III. Nariadenia č. 1/2003, orgán pre hospodársku súťaž dotknutého členského štátu nestráca podľa článku 11 ods. 6 Nariadenia č. 1/2003 v spojení s článkom 3 ods. 1 tohto nariadenia právomoc na základe vnútroštátneho práva hospodárskej súťaže sankcionovať protisúťažné účinky spôsobené kartelom na území tohto členského štátu počas období pred pristúpením tohto štátu k Európskej únii.

Zásada ne bis in idem nebráni tomu, aby vnútroštátny orgán pre hospodársku súťaž dotknutého členského štátu uložil podnikom, ktoré sa zúčastnia na karteli, pokuty s cieľom sankcionovať účinky spôsobené týmto kartelom na území tohto členského štátu pred jeho pristúpením k Európskej únii, pokiaľ pokuty uložené členom tohto kartelu rozhodnutím Komisie prijatým pred vydaním rozhodnutia uvedeného vnútroštátneho orgánu pre hospodársku súťaž neboli určené na sankcionovanie tých istých účinkov.“

24.	 Spoločnosť TECHNICOLOR SA vo svojom vyjadrení k Výzve pred vydaním rozhodnutia uvádza, že úrad by nemal vo veci konať, pokiaľ neukončí konanie v obdobnej veci Komisia, aby sa vylúčili možné kontradiktórne rozhodnutia. Čl. 3 ods. 2 Nariadenia č. 1/2003 upravuje vzťah medzi európskym súťažným právom a vnútroštátnym právom a ustanovuje, že cit. „uplatňovanie vnútroštátneho súťažného práva nemôže viesť k zákazu dohôd, rozhodnutí združení podnikov alebo zosúladených postupov, ktoré môžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi, ale ktoré neobmedzujú hospodársku súťaž v zmysle článku 81 ods. 1 Zmluvy alebo spĺňajú podmienky článku 81 ods. 3 Zmluvy, alebo ktoré sú predmetom nariadenia o uplatňovaní článku 81 ods. 3 Zmluvy. Členským štátom sa týmto nariadením nezabraňuje prijímať a uplatňovať prísnejšie vnútroštátne právne predpisy na ich území, ktoré zakazujú alebo trestajú jednostranné konanie podnikov.“ Podľa Rady úradu konanie, ktoré je predmetom tohto konania nemôže súčasne napĺňať aj ustanovenia čl. 101 Zmluvy o fungovaní Európskej únie a preto riešenie vzťahu európskeho a národného súťažného práva nie je na mieste. V tomto prípade dochádza k aplikácii výlučne národného práva na území SR, ktoré Komisia vo svojom konaní neposudzuje. Pokiaľ ide o odkaz TECHNICOLOR SA na čl. 16 ods. 2 Nariadenia č. 1/2003, tento upravuje situáciu aplikácie európskeho práva dvoma, resp. viacerými súťažnými orgánmi, čo nie je tento prípad. Rada úradu má za to, že k porušeniu zásady ne bis in idem nedošlo a úrad má kompetenciu v tejto veci konať.
IV.	Účastníci konania

25.	Podľa § 25 ods. 3 písm. a) zákona sú účastníkmi konania v prípade dohody obmedzujúcej súťaž účastníci predmetnej dohody obmedzujúcej súťaž.

26.	 V prvom rade je potrebné zdôrazniť, že účastníkom konania má byť ten subjekt, ktorý sa dopustil porušenia súťažných pravidiel. Účastníkom konania a adresátom rozhodnutia úradu môže byť iba subjekt s právnou subjektivitou.

27.	Ak subjekt s právnou subjektivitou, pôvodne zodpovedný za porušenie súťažných pravidiel, stratí právnu subjektivitu a je plne absorbovaný ďalšou spoločnosťou, v dôsledku čoho prestane existovať, podnikateľ, ktorý získal aktíva takejto spoločnosti, sa stane zodpovedným za celé obdobie trvania porušovania.

28.	Zodpovednosť za nezákonné správanie prechádza na nástupcu spoločnosti, ktorá sa dopustila porušenia, ak táto zanikla po tom, čo bolo porušenie spáchané. V oblasti hospodárskej súťaže je v určitých prípadoch potrebné prisúdiť ekonomickému nástupcovi zodpovednosť za protiprávne konanie jeho právneho predchodcu a uložiť mu sankciu. Ide o tzv. test ekonomickej kontinuity akceptovaný európskymi súdmi a potvrdený už aj slovenským súdom. Tento test možno aplikovať za predpokladu, že sú splnené dve podmienky. Prvá, že nová spoločnosť pokračuje v aktivitách subjektu, ktorý sa dopustil porušenia, t.j. existuje kontinuita ekonomických činností týchto dvoch spoločností a druhá, že pôvodný subjekt zanikol. Ak sa nástupnícka spoločnosť, ktorá nadobudne materiálne a osobné zložky podnikania a pokračuje v ekonomických aktivitách zaniknutej spoločnosti, naďalej zúčastňuje hospodárskej súťaže na trhu a v prípade protiprávneho konania predchodcu benefituje aj z prípadného protisúťažného správania, je potrebné zabezpečiť, aby protiprávne konanie nezostalo nepotrestané z dôvodu organizačných či štrukturálnych zmien na strane podnikateľov. V súlade s cieľom ochrany hospodárskej súťaže nie je ani tak podstatné nástupníctvo v právnom slova zmysle, ale vstup do ekonomických aktivít podnikateľa, t.j. nástupníctvo v ekonomickom slova zmysle. Verejný záujem je chránený, keďže existuje osoba vo vzťahu, ku ktorej právomoc uložiť pokutu môže byť realizovaná. V prvom rade je to porušovateľ a v prípade jeho zániku jeho nástupca, ktorý prevzal jeho materiálne a ľudské zdroje v rámci podnikania, a ktorý pokračuje v jeho ekonomickej aktivite.

29.	Ak sa dcérska spoločnosť dopustila protisúťažného správania, nemôže sa zbaviť zodpovednosti len na základe toho, že konala výlučne podľa pokynov materskej spoločnosti. Súčasne musí byť však potrestaná aj materská spoločnosť, ktorá vykonávala nad takouto dcérskou spoločnosťou rozhodujúci vplyv za to, že dcérsku spoločnosť ovplyvňovala, resp. vydávala jej pokyny vedúce k protisúťažnému správaniu. 

30.	Podľa ustálenej komunitárnej judikatúry platí, že ak materská spoločnosť vlastní priamo alebo nepriamo celkový (alebo takmer celkový) podiel aktív dcérskej spoločnosti v čase, keď táto porušila súťažné pravidlá, platí predpoklad, že dcérska spoločnosť sledovala politiku svojej materskej spoločnosti a nekonala autonómne. Nie je preto nevyhnutné aktívne zisťovať, či materská spoločnosť reálne aj vplyv uskutočňovala. Je potom 
na materskej spoločnosti, aby predložila dôkazy na vyvrátenie danej domnienky.

31.	Rada úradu v súvislosti s určením účastníkov konania zistila, že prvostupňové rozhodnutie vyvoláva určité pochybnosti. Spoločnosť TECHNICOLOR SA namietala počas konania, že úrad sa nedostatočne vysporiadal s tým, prečo bola v jeho prípade za účastníka konania určená materská spoločnosť a nie jeho dcérske spoločnosti. Zdôvodnenie úradu na túto námietku účastníka konania  prvostupňovom rozhodnutí aj podľa Rady úradu absentuje. Rovnako tak absentuje riadne zdôvodnenie aj vo vzťahu k ostatným účastníkom konania. V ďalšom konaní bude úrad preto povinný riadne odôvodniť prečo vzal jednotlivé spoločnosti za účastníkov konania.

32.	Úrad v prvostupňovom konaní posudzoval protisúťažné správanie spoločnosti Koninklijke Philips Electronics N.V. a spoločnosti LG Electronics Inc. iba do 30.6.2001, keďže tieto spoločnosti vložili svoje podnikanie týkajúce sa posudzovaného produktu do spoločného podniku LG. Philips Displays  Holding BV a ďalej v tejto oblasti nepodnikali.  Spoločnosť LG. Philips Displays Holding B.V. podľa úradu zanikla v dôsledku bankrotu bez právneho nástupcu. Pred jej zánikom bola časť jej majetku súvisiaca s CRT podnikaním prevedená na spoločnosť LG. Philips Displays International B.V., ktorá však tiež zanikla bez právneho nástupcu ku dňu 9.1.2009. Úrad sa v tejto súvislosti dostatočne nevysporiadal s námietkou o zániku spoločnosti  LG. Philips Displays Holding B.V. bez právneho nástupcu, ktorú vzniesli spoločnosti Panasonic Corporation  a MTPD. Úrad v tejto súvislosti poukázal na české rozhodnutie, ktorým český  Úrad pre ochranu hospodárskej súťaže v konaní posudzoval kartel tých istých účastníkov konania  vo  vzťahu k Českej republike a dospel k určitým záverom v tejto súvislosti. Úrad si nemôže bez ďalšieho jednoducho osvojiť závery iného orgánu bez existencie dôkazov podporujúcich jeho záver, najmä keď tieto sú v konaní pred ním účastníkmi konania spochybňované. Rozhodnutie českého úradu za takýto dôkaz nemožno považovať, keďže pre slovenskú súťažnú autoritu nie sú jeho závery právne záväzné, a to aj s prihliadnutím  na to, že nie je možné vylúčiť jeho pochybenie pri posudzovaní tejto otázky. Vzhľadom  na  určité pochybnosti v tejto súvislosti je potrebné, aby sa úrad touto otázkou opätovne zaoberal a preveril listiny predložené účastníkmi konania v tejto súvislosti. Nie je pritom rozhodujúce, kedy boli tieto listiny spochybňujúce zánik spoločnosti  LG. Philips Displays Holding B.V. bez právneho nástupcu predložené. Účastník konania môže predkladať dôkazy po celú dobu správneho konania, t.j. aj spolu s vyjadrením k výzve pred vydaním rozhodnutia. Úrad tiež musí doplniť odôvodnenie v tejto súvislosti v tom smere, prečo za zodpovedný subjekt nepovažoval spoločnosti, ktoré založili spoločný podnik. 

33.	V bode 39 rozhodnutia úrad uvádza, že ďalší výrobcovia CRT, o ktorých účasti na stretnutiach má úrad dôkazy spoločnosť Orion Electric Co. Ltd.,Daewoo Orion S.A. a Thai-CRT ukončili výrobu a zanikli bez právneho nástupcu. Tieto svoje závery však úrad v rozhodnutí ničím nepodložil. 

V.Premlčanie

34.	Úrad v konaní posudzoval správanie deviatich účastníkov konania: Samsung SDI Co. Ltd.,Samsung SDI Germany GmbH, Koninklijke Philips Electronics NV,TECHNICOLOR SA, Chunghwa Picture Tubes Ltd., Panasonic Corporation, Toshiba Corporation, MT Picture Display Co., Ltd. a LG Electronics Inc.. Pokutu úrad uložil len trom z týchto spoločností TECHNICOLOR SA, Chunghwa Picture Tubes Ltd. a MT Picture Display Co., Ltd. [žiadateľa o imunitu] úrad od uloženia pokuty oslobodil, keďže im priznal status žiadateľa o imunitu, ktorý následne na základe posúdenia úradu naplnil podmienky § 38 ods. 11 zákona. Spoločnostiam  Koninklijke Philips Electronics NV, Panasonic Corporation, Toshiba Corporation a LG Electronics Inc.  pokutu neuložil vzhľadom na uplynutie lehoty podľa § 38 ods. 8 zákona. Traja účastníci konania Koninklijke Philips Electronics NV, Panasonic Corporation a Toshiba Corporation namietali uplynutie lehoty na uloženie sankcie, čo podľa nich znamená aj uplynutie lehoty na konštatovanie porušenia zákona vo vzťahu k nim. 

35.	.Podľa § 38 ods. 8 zákona pokuty podľa odsekov 1 až 3 a 5 môže úrad uložiť do štyroch rokov od začatia konania. Úrad však môže tieto pokuty uložiť najneskôr do ôsmich rokov odo dňa, keď došlo k porušeniu ustanovení tohto zákona, ustanovení osobitného predpisu, k nesplneniu podmienky alebo k porušeniu povinnosti, alebo záväzku uloženého rozhodnutím úradu; v prípade pokračovacieho správneho deliktu alebo trvajúceho správneho deliktu začne lehota plynúť odo dňa, keď došlo poslednýkrát k porušeniu. 

36.	Zákonodarca výslovne viaže uplynutie subjektívnej a objektívnej lehoty iba na nemožnosť uloženia sankcie. Rada úradu sa preto zaoberala otázkou, či v tomto prípade možno prisvedčiť účastníkom konania, že zákon pripúšťa taký výklad, že  uplynula lehota aj na konštatovanie porušenia zákona a teda, že s účastníkmi, voči ktorým uplynula lehota na uloženie pokuty,  už úrad nemôže viesť konanie.

37.	Podľa § 22 ods. 1 písm. b) zákona úrad vydáva rozhodnutie o tom, že konanie alebo činnosť podnikateľa je zakázaná podľa tohto zákona alebo podľa ustanovení osobitného predpisu; rozhoduje o uložení povinnosti zdržať sa takéhoto konania a o povinnosti odstrániť protiprávny stav. Podľa § 22 ods. 1 písm. c) úrad  vydáva rozhodnutie o tom, že orgán štátnej správy pri výkone štátnej správy, orgán územnej samosprávy pri výkone samosprávy a pri prenesenom výkone štátnej správy a orgán záujmovej samosprávy pri prenesenom výkone štátnej správy porušil tento zákon. 

38.	Rada úradu sa oboznámila s judikatúrou, na ktorú poukazujú účastníci konania a dospela k tomu, že táto sa viaže k aplikácii právnych predpisov (napr. prípad 2 Sž-O-KS 63/04, 8 Sžo 147/2008), ktoré neobsahujú kompetencie orgánov oprávnených podľa týchto zákonov konať korešpondujúce právomoci úradu podľa § 22 ods. 1 písm. b) a c), t.j. vydávať rozhodnutie o tom, že konanie alebo činnosť podnikateľa, resp. orgánu štátnej správy alebo územnej samosprávy je zakázaná, o uložení povinnosti zdržať sa takéhoto konania a o povinnosti odstrániť protiprávny stav. V predmetných konaniach, na ktoré sa vzťahuje judikatúra, bolo konanie vedené za účelom uloženia sankcie, a preto logickým dôsledkom uplynutia lehoty na uloženie sankcie muselo byť zastavenie konania. Analogicky nemožno poukazovať ani na judikatúru týkajúcu sa prípadov porušenia priestupkového zákona, keďže priestupkový zákon priamo zakotvuje, že po uplynutí lehoty nie je možné priestupok prejednať.

39.	V prípade porušenia zákona formou dohody obmedzujúcej súťaž k spáchaniu správneho deliktu nedochádza  konaním jedného účastníka dohody, ale koordinovaným správaním všetkých jej účastníkov. Možno teda konštatovať, že posudzovaný kartel bol spáchaný konaním všetkých jeho účastníkov a predmetom posudzovania a následného trestania by mal byť teda kartel ako celok, v dôsledku čoho uplynutie lehoty na uloženie pokuty pre niektorých jeho účastníkov nemôže zbavovať úrad kompetencie voči takémuto protisúťažnému správaniu zasiahnuť. Aby bolo možné posúdiť kartel a popísať jeho formu a fungovanie, je potrebné ho popísať cez účasť všetkých jeho účastníkov. Opomenutie alebo vynechanie niektorého z nich by znamenalo, že popis skutku by nezodpovedal tomu, ako bol tento skutok reálne spáchaný. Ak by bol prijatý výklad podávaný účastníkmi konania, nebolo by možné popísať kartel tak, ako sa reálne stal a následne ho  posúdiť,  v dôsledku čoho by  nebolo možné sankcionovať ani tie subjekty, voči ktorým  lehota na uloženie sankcie ešte neuplynula.

VI. Definícia relevantných trhov

40.	 Podľa § 3 zákona relevantný trh je priestorový a časový súbeh ponuky a dopytu takých výrobkov, výkonov, prác a služieb (ďalej len „tovar“), ktoré sú na uspokojenie určitých potrieb z hľadiska užívateľa zhodné alebo vzájomne zastupiteľné. Tovarový relevantný trh zahŕňa zhodné alebo vzájomne zastupiteľné tovary schopné uspokojiť určitú potrebu užívateľov.
Vzájomne zastupiteľné tovary sú tovary, ktoré sú zastupiteľné najmä z hľadiska ich fyzikálnych a technických charakteristík, ceny a účelu použitia.
Priestorový relevantný trh je vymedzený územím, na ktorom sú súťažné podmienky také homogénne, že toto územie môže byť odčlenené od ostatných území s odlišnými súťažnými podmienkami.

41.	Účastníci konania namietali definíciu tovarového relevantného trhu, ktorú úrad určil ako trh výroby a predaja CPT obrazoviek používaných vo farebných televíznych prijímačoch a trh výroby a predaja CDT obrazoviek používaných v počítačových monitoroch. Konkrétne namietali, že trh by mal byť ďalej členený podľa veľkostí a typov obrazoviek, ktoré sú navzájom nezameniteľné. Úrad v tejto súvislosti v bode 45 dospel k záveru, že to nie je pre tento prípad potrebné a iba všeobecne odkazuje na podporu svojich tvrdení na predložené dôkazy. Podľa Rady úradu takéto zdôvodnenie nemožno považovať za dostatočné a pre účastníka konania zrozumiteľné. Vzhľadom na opakované námietky účastníkov konania  sa úrad  bude musieť s touto otázkou lepšie vysporiadať a dostatočne zdôvodniť, prečo ďalšie členenie trhov nie je pre tento prípad potrebné. V tejto súvislosti je  však potrebné poznamenať, že v prípade dohôd obmedzujúcich súťaž, ktoré sú pre súťaž škodlivé a  zakázané už na základe ich cieľa, pri ktorých  nie je potrebné vykonávať analýzu ich účinkov, je štandard presného vymedzenia relevantného trhu nižší. Presné vymedzenie relevantného trhu si vyžaduje posudzovanie dohôd obmedzujúcich súťaž v prípade, kedy by bez takéhoto presného vymedzenia nemohol byť protisúťažný cieľ alebo dopad dohody vyhodnotený. Sú to prípady kedy je potrebné aplikovať pravidlo de minimis, t.j. ustanovenie § 6 ods. 1 zákona, resp., keď je pre posúdenie dopadov potrebná analýza – určenie podielu účastníkov dohody na trhu. V súvislosti s námietkou o potrebe delenia relevantného trhu na ďalšie subtrhy je tiež potrebné uviesť, že zo spisového materiálu ani pre Radu úradu nevyplynulo, že by sa producenti a predajcovia  CPT a CDT obrazoviek koordinovali počas trvania dohôd samostatne vo vzťahu k jednotlivým typom a veľkostiam obrazoviek. Naopak z vykonaného dokazovania skôr vyplýva, že účastníci sa zamerali na oba trhy CPT a CDT plošne. Tento záver  by nemohol byť popretý ani skutočnosťou, že niektoré schôdzky mohli byť, resp. boli  zamerané iba na určitý typ alebo veľkosť obrazovky, ani tvrdenie, že niektorí výrobcovia niektorú veľkosť obrazoviek napríklad nevyrábali. Uvedené však bude potrebné v ďalšom konaní riadne odôvodniť.

VII. Preukázanie protisúťažného správania
.
       K dohode obmedzujúcej súťaž všeobecne

42.	Podľa § 4 ods. 2 zákona

a) dohoda podnikateľov je každý ústny alebo písomný súhlasný prejav vôle jej účastníkov, ako aj iný súhlasný prejav vôle vyvodený z ich konania, 
b) zosúladený postup podnikateľov je koordinácia správania podnikateľov, ktorá nenapĺňa znaky dohody podnikateľov podľa písmena a) a ktorú nemožno označiť ako prirodzené nasledovanie správania iného podnikateľa,
c) rozhodnutie združenia podnikateľov je právny akt orgánu združenia, ako aj odporúčanie orgánu združenia

43.	Podľa § 4 ods. 3 je zakázaná najmä dohoda obmedzujúca súťaž, ktorá obsahuje : 

a)priame alebo nepriame určenie cien tovaru alebo iných obchodných podmienok, 
b) záväzok obmedzenia alebo kontroly výroby, odbytu, technického rozvoja alebo investícií,
c) rozdelenie trhu alebo zdrojov zásobovania,
d) záväzok účastníkov dohody, že voči jednotlivým podnikateľom budú 
pri zhodnom alebo porovnateľnom plnení uplatňovať rozdielne podmienky, ktorými sú alebo môžu byť títo podnikatelia znevýhodňovaní v súťaži, 
e) podmienenie uzatvárania zmlúv tak, aby zmluvné strany prijali ďalšie záväzky, ktoré povahou alebo podľa obchodných zvyklostí nesúvisia 
s predmetom týchto zmlúv, alebo
f) znaky koluzívneho správania, v ktorého dôsledku podnikatelia koordinujú svoje správanie, najmä v procese verejného obstarávania.

44.	Predpokladom fungovania hospodárskej súťaže je, že každý podnikateľ si určuje svoju obchodnú politiku na trhu nezávisle. Požiadavka nezávislého správania však nezbavuje podnikateľa práva prispôsobiť sa existujúcemu alebo očakávanému správaniu jeho konkurentov. To však striktne vylučuje akékoľvek priame alebo nepriame kontakty medzi podnikateľmi, ktorých cieľom alebo účinkom je alebo ovplyvniť správanie skutočného alebo potenciálneho konkurenta na trhu alebo odhaliť takému konkurentovi priebeh správania, ktoré sa podnikateľ rozhodol prijať alebo zamýšľa prijať na trhu.

45.	Dohoda existuje vtedy, keď sa účastníci pridržiavajú spoločného plánu, ktorý obmedzuje alebo môže obmedziť ich individuálne obchodné správanie určením hraníc ich vzájomného konania alebo zdržania sa konania na trhu. Súd prvej inštancie v prípade PVC II uviedol, že je postačujúce 
pre preukázanie dohody obmedzujúcej súťaž v zmysle č. 81 Zmluvy ak dotknutí podnikatelia vyjadria ich spoločný zámer správať sa na trhu určitým spôsobom. Zákon nepožaduje písomnú formu dohody. Existencia dohody obmedzujúcej súťaž tiež nie je podmienená ani žiadnymi zmluvnými sankciami, či vynucovacími opatreniami. Nie je tiež potrebné, aby si podnikatelia existenciu takejto dohody dohodli vopred na základe nejakého podrobného plánu.

46.	Konanie môže byť považované za zosúladený postup aj v prípade, keď strany výslovne nepodporili spoločný plán, ktorý určuje ich konanie na trhu, ale vedome dodržiavali alebo sa prispôsobili koluzívnym zámerom, ktoré uľahčovali koordináciu ich spoločného obchodného správania. Taktiež proces vyjednávania a prípravy, ktorý vyústil do  prijatia celkového plánu regulovať trh, môže (v závislosti na okolnostiach) byť považovaný 
za zosúladený postup. Dohoda obmedzujúca súťaž vo forme zosúladeného postupu je teda forma koordinácie medzi podnikateľmi, ktorá bez dosiahnutia štádia uzavretia dohody, vedome nahrádza praktickú spoluprácu medzi nimi s rizikom  pre súťaž.

47.	 Pojem zosúladený postup vyžaduje nielen zosúladenie, ale aj správanie sa na trhu, ktoré je následkom zosúladenia a ktoré má príčinný vzťah s ním. Pokiaľ nie je preukázaný opak, možno predpokladať, že podnikateľ, ktorý sa zúčastnil takého zosúladenia a  pokračuje v aktivitách na trhu zohľadní 
pri určovaní jeho vlastného správania na trhu informácie získané výmenou s jeho konkurentmi, a o to viac, keď k zosúlaďovaniu dochádza 
na pravidelnej a dlhodobej báze. Výmena informácii, pri vykonávaní dohody obmedzujúcej súťaž medzi podnikateľmi, týkajúca sa ich dodávok už realizovaných, ktorá však zamýšľa uľahčiť stály monitoring súčasných dodávok, v záujme zabezpečiť, aby bol kartel dostatočne efektívny, predstavuje tiež zosúladený postup podľa § 4 zákona.

48.	Pojem dohoda v zmysle zákona nevyžaduje rovnaký stupeň právnej určitosti ako je vnímaný na účely občianskeho alebo obchodného práva. V prípade dohody dlhodobého trvania sa pod pojmom dohoda vníma nielen celkový plán alebo podmienky výslovne dojednané, ale tiež implementácia toho, čo bolo dohodnuté na báze rovnakého mechanizmu a v súlade s rovnakým spoločným účelom.

49.	Dohoda môže pozostávať nielen z jediného uceleného správania, ale aj 
zo série konaní alebo spôsobov správania. 

50.	Obsah pojmov dohoda a zosúladený postup sa pritom môže prelínať. Nie je vždy nevyhnutné, najmä v prípadoch komplexu porušení dlhodobého trvania, charakterizovať správanie výlučne ako dohodu alebo zosúladený postup. Niekedy to dokonca ani nemusí byť možné, keď porušenie môže vykazovať súčasne charakteristiky oboch týchto foriem. Kartel môže byť preto súčasne dohodou aj zosúladeným postupom.

51.	 Súd prvej inštancie v rozsudku PVC II uviedol, že v kontexte komplexného porušenia, ktoré zahŕňa mnoho výrobcov snažiacich sa viacero rokov regulovať trh medzi nimi, nemôže byť od Komisie očakávané, že bude  klasifikovať porušenie precízne, vo vzťahu ku každému podnikateľovi a pre každý daný moment, keďže v každom prípade obe tieto formy porušenia sú pokryté čl. 81 Zmluvy, čo platí aj pre tento prípad pri aplikácii ustanovenia  
§ 4 zákona. 

Jedno trvajúce konanie

52.	Za jednu dohodu obmedzujúcu súťaž môže byť považovaný aj súhrn viacerých konaní v určitom časovom rámci prijatých viacerými podnikateľmi, s cieľom dosiahnuť jeden protisúťažný ekonomický cieľ. Samotná dohoda sa v priebehu času môže meniť a jej mechanizmus sa môže vyvíjať zohľadňujúc napr. vývoj v danej oblasti. Takéto poňatie dohody obmedzujúcej súťaž nemôže byť spochybnené ani možnosťou, že jedna alebo viacero praktík v rámci takéhoto komplexu vytvárajúceho dohodu obmedzujúcu súťaž by mohli predstavovať porušenie zákona aj samé o sebe. Nie je však vhodné, aby sa takéto jedno trvajúce správanie, charakterizované jedným cieľom, umelo rozdeľovalo na viacero dohôd obmedzujúcich súťaž. Okrem posúdenia jednotného cieľa dotknutých praktík je treba zohľadniť  totožnosť, resp. rozdielnosť dotknutých výrobkov a tiež totožnosť zúčastnených podnikateľov.

53.	 To sa aplikuje aj za predpokladu, že by došlo ku krátkemu  prerušeniu takéhoto porušenia počas určitého obdobia, ak došlo následne k jeho obnoveniu. Rovnako tak v prípade, ak počas takéhoto trvajúceho porušenia dôjde k zníženiu intenzity kontaktov, ako napr. výmeny informácii alebo úsilia koordinovať správanie medzi jej účastníkmi, za predpokladu, že je zrejmé, že nedošlo k ukončeniu kartelu, ale iba k zmene jeho zvyčajnej formy. Ak došlo k prerušeniu účasti zo strany jedného alebo viacerých podnikateľov, možno napriek tomu hovoriť o jednom trvajúcom porušení. Uvedené platí aj vtedy, ak také prerušenie je dlhodobejšie, ale dotknutý účastník alebo účastníci obnovia po prerušení rovnaký kartel. Keďže účastníci pokračujú v rovnakom porušení, ide o jedno trvajúce porušenie a rovnako tak je ukladaná jedna pokuta za celé obdobie s výnimkou preukázaného prerušenia.

54.	V prípade dohody obmedzujúcej súťaž – kartelu, môže každý jeho účastník v ňom  plniť vlastnú úlohu. Jeden alebo viacerí účastníci kartelu môžu mať rolu iniciátora alebo lídra. Môžu sa tiež objaviť vnútorné konflikty a rivalita, resp. podvádzanie, čo však nemôže vylúčiť posúdenie porušovania ako jedného trvajúceho porušenia. Skutočnosť, že každý účastník v karteli môže zohrávať vlastnú úlohu zodpovedajúcu jeho vlastným špecifickým okolnostiam, či podmienkam nevylučuje jeho zodpovednosť za porušenie ako celku, vrátane konaní uskutočnených ostatnými účastníkmi kartelu, ak vedel, že tieto majú rovnaký cieľ a tým aj  rovnaký protisúťažný efekt. Podnikateľ, ktorý sa zúčastňuje spoločného protisúťažného konania viacerých účastníkov správaním, ktoré prispieva k realizácii spoločného cieľa je rovnocenne zodpovedný počas celého obdobia jeho účasti na porušení, aj za konanie ostatných účastníkov sledujúcich ten istý cieľ. Ide o prípad, keď si bol dotknutý podnikateľ vedomý nezákonného správania ostatných účastníkov, resp. to mohol rozumne predpokladať a bol tak pripravený vziať na seba riziko. V európskom práve existuje konštantné prípadové právo, podľa ktorého podnikateľ môže byť zodpovedný za celkový kartel, hoci bolo preukázané, že sa zúčastnil priamo iba jedného alebo niekoľkých elementov  tvoriacich kartel, ak je preukázané, že vedel alebo musel vedieť, že kolúzia ktorej sa zúčastnil bola súčasťou celkového plánu zahŕňajúceho všetky základné elementy kartelu. Skutočnosť, že sa podnikateľ nezúčastnil všetkých súčastí celkového kartelu ho nemôže zbaviť zodpovednosti. Takáto okolnosť sa však môže zohľadniť pri hodnotení závažnosti porušenia jeho konania.

Dokazovanie

55.	V prípade, že úrad obviní podnikateľa z porušenia zákona, je na úrade dôkazné bremeno, aby svoje tvrdenie preukázal. Správny orgán je povinný zistiť presne a úplne skutočný stav veci a za tým účelom si obstarať potrebné podklady pre rozhodnutie. Pritom nie je viazaný len návrhmi účastníkov konania (§ 32 správneho poriadku). V správnom práve je požadovaný určitý dôkazný štandard, ktorý musí správny orgán rešpektovať, a to preukázať  vec nad všetku rozumnú pochybnosť. 

56.	Na druhej strane je aj účastník konania povinný na podporu svojich tvrdení navrhnúť dôkazy, ktoré sú mu známe (§ 34 ods. 3 správneho poriadku). Správny orgán hodnotí dôkazy podľa svojej úvahy, a to každý dôkaz jednotlivo a všetky dôkazy v ich vzájomnej súvislosti.

57.	V súťažných prípadoch je častokrát existencia protisúťažného správania 
vo forme dohody obmedzujúcej súťaž vyvodená zo súhrnu viacerých okolností a indícií, ktoré v súhrne, posudzované vo vzájomnej súvislosti, 
pri neexistencii ďalších prijateľných vysvetlení, predstavujú dôkaz porušenia.

58.	Z ustálenej európskej judikatúry, ako aj rozhodovacej praxe úradu tiež vyplýva, že k preukázaniu účasti na karteli postačuje preukázať účasť na schôdzkach a stretnutiach v rámci kartelu. Podnikateľ sa môže z účasti na protiprávnom  konaní liberovať tak, že preukáže, že verejne deklaroval odlišnú povahu jeho účasti na daných schôdzkach a stretnutiach.

59.	Tzv. leniency program – program zhovievavosti je najdôležitejší a najefektívnejší nástroj na odhaľovanie dohôd obmedzujúcich súťaž (§ 38 ods. 11 a 12 zákona). Práve obmedzenie hospodárskej súťaže vo forme dohody obmedzujúcej súťaž  je náročné odhaliť, keďže jej aktéri hľadajú čoraz sofistikovanejšie spôsoby zahladenia stôp svojho správania, v snahe vyhnúť sa odhaleniu a následnému potrestaniu. Spolupráca samotného účastníka dohody s úradom prostredníctvom tzv. programu zhovievavosti sa tak častokrát stáva jediným možným spôsobom ako tajnú protisúťažnú dohodu na trhu odhaliť a potrestať. 

60.	Dôkazná hodnota predloženého dôkazu nemôže byť spochybnená len 
na základe samotného faktu, že bola predložená žiadateľom o neuloženie pokuty (leniency), a to najmä vtedy, ak takýto účastník dohody uvádza tvrdenia a predkladá dôkazy aj proti sebe samému, ktoré ho usvedčujú z porušenia zákona. V takom prípade je takýto dôkaz považovaný 
za vierohodný, pokiaľ nebol rovnako silným dôkazom vyvrátený. V tejto súvislosti Rada úradu poukazuje na rozhodnutie v spojených prípadoch T-67/00, T-68/00, T-71/00 a T-78/00, JFE Engineering Corp. a i. v Komisia, bod 211 z 8. júla 2004, v ktorom Súd prvej inštancie uviedol, že Komisia vo svojom rozhodnutí správne uviedla, že vyjadrenia smerujúce proti záujmom žiadateľa musia v princípe byť považované ako zvlášť hodnoverný dôkaz.

Vecné posúdenie

61.	Podľa § 47 Správneho poriadku v odôvodnení správny orgán uvedie, ktoré skutočnosti boli podkladom pre rozhodnutie, akými úvahami bol vedený pri hodnotení dôkazov a pri použití právnych predpisov, na základe ktorých rozhodoval.

62.	Úrad v prvostupňovom konaní posudzoval dve samostatné dohody obmedzujúce súťaž, o ktorých rozhodol v dvoch samostatných výrokoch. Prvá dohoda spočívala v  koordinácii správania účastníkov konania na relevantnom trhu výroby a predaja CDT (Color Display Tubes) obrazoviek používaných v počítačových monitoroch na území SR formou určovania cien, výmenou citlivých obchodných informácií, stanovovaním objemov dodávok pre vybraných zákazníkov a obmedzovaním výroby. Druhá dohoda spočívala v koordinácii správania účastníkov konania   na relevantnom trhu výroby a predaja CPT (Color Television Picture Tubes) obrazoviek používaných vo farebných televíznych prijímačoch na území SR formou určovania cien, výmenou citlivých obchodných informácii, stanovovaním objemov dodávok pre vybraných zákazníkov a obmedzením výroby. Úrad v bode 44 prvostupňového rozhodnutia konštatuje, že z hľadiska použitia nie sú CPT a CDT navzájom zastupiteľné.

63.	Napriek tomu, že úrad posudzoval a vo výroku rozhodol o dvoch samostatných dohodách, samotné odôvodnenie prvostupňového rozhodnutia neobsahuje odôvodnenie oboch dohôd, t.j. dohody týkajúcej sa CPT a dohody týkajúcej sa CDT. Úrad odôvodňuje obe dohody v podstate jedným súborom dôkazov. V bode 78 rozhodnutia napr.  úrad uvádza, že „z dôkazov, ktoré má úrad k dispozícii jednoznačne vyplýva, že účastníci konania sa na vyššie popísaných stretnutiach dohadovali o cenách a obmedzení výroby tak pre CPT, ako aj pre CDT a vymieňali si citlivé informácie. Dodržiavanie svojich dojednaní v praxi potom aj následne kontrolovali. Nakoľko na väčšine stretnutí sa prejednávala problematika tak CPT ako aj CDT týkajú sa vyššie uvedené dôkazy (pozn. tabuľka 77) tak dojednaní o CPT ako aj o CDT, pokiaľ nie je pri jednotlivých dôkazoch uvedené inak.“  Takýto postup úradu namietali účastníci konania vrátane [zdroju informácii], na dôkazoch ktorého úrad svoje závery najmä zakladá. Rada úradu má tiež za to, že takýto záver úradu nekorešponduje celkom obsahu spisu. Spis obsahuje viacero dokumentov, z ktorých je zrejmé, že sa viažu výlučne k CPT alebo výlučne k CDT trhu. Niektoré dôkazy sa viažu k obom, resp. z niektorých nie je možné presne určiť, ku ktorému posudzovanému trhu sa daný dôkaz  viaže, a preto bolo na úrade, aby vyzval [zdroj informácií] na ich bližšie objasnenie. Dôležitou je tiež skutočnosť, že nie všetci účastníci konania sa zúčastnili na oboch dohodách popisovaných vo výroku  I a II. prvostupňového rozhodnutia. Účastníkmi dohody  týkajúcej sa CPT boli podľa zistení úradu deviati  účastníci a dohody o CDT  štyria účastníci. Takéto všeobecné závery úradu nepodložené riadnym zdôvodnením, ktoré boli naviac spochybnené účastníkmi konania, nemôžu byť považované za dostatočné odôvodnenie výroku rozhodnutia.

64.	Úrad sa v odôvodnení, ktoré sa vzťahovalo k obom posudzovaným dohodám  pritom obmedzil iba na stručný popis fungovania kartelu, s uvedením niekoľkých dôkazov a následným uvedením tabuľky v bode 77 rozhodnutia, kde zhrnul všetky dôkazy, ktoré boli podkladom jeho rozhodnutia. Jednotlivé svoje tvrdenia podporuje iba odkazom na spisovú značku v poznámke pod čiarou.

65.	Ako zistila Rada úradu zo spisového materiálu, samotný účastník konania [zdroj informácií] svojím [.....] podaním zo dňa [.....], zaevid. pod č. [.....], spis [....],  pritom [ opis obsahu ]. Následne vo Vyjadrení k výzve [zdroj informácií]  ďalej [opis obsahu]. Ak mal úrad za to, že tvrdenia spoločnosti [zdroj informácií]sú nesprávne, resp. nepresvedčivé, mal tieto vyvrátiť poukazom na iné dôkazy v spise, ktoré by preukazovali opak. Dôkazy v spise však podľa názoru Rady úradu nesvedčia tomu, že by bolo možné preukázať obe dohody jedným, rovnakým súborom dôkazov, a to  aj s poukazom na to, že mechanizmus fungovania dohôd CDT a CPT nebol úplne rovnaký a aj účastníci oboch dohôd boli rôzni. V ďalšom konaní bude preto úrad musieť  odôvodniť každú dohodu, t.j. CPT aj CDT zvlášť a svoje závery riadne  podložiť dôkazmi pokiaľ ide o existenciu, fungovanie  a dobu trvania oboch dohôd.

66.	Na preukázanie porušenia nie je v žiadnom prípade postačujúci výpočet dôkazov bez ich ďalšieho objasnenia  a už vôbec nie paušálny odkaz na spis. Úrad bude preto musieť v ďalšom konaní  roztriediť dôkazy a priradiť ich k tvrdeniam o zistenom skutkovom stave tak, aby bolo z rozhodnutia zrejmé, čo považuje za preukázané, ktorým dôkazom, resp. súborom dôkazov.

67.	Uvedené platí rovnako v prípade preukázania účasti jednotlivých účastníkov konania na protisúťažnom správaní. Nemožno samozrejme od úradu žiadať, aby  preukázal každý deň trvania dohody vo vzťahu k jednotlivým jej účastníkom konkrétnym dôkazom, avšak  tvrdenia úradu o začiatku participácie jednotlivých účastníkov dohody  na dohode, ako aj ich ďalšia účasť na nej, musia byť podporené dôkazmi tak, aby bolo možné nepochybne konštatovať, že sa v danom období dopustili protisúťažného správania. 

68.	Účastníci konania namietali, že úrad nedostatočne zohľadnil rozdiely medzi jednotlivými druhmi stretnutí,  a to Európske stretnutie o skle, Ázijské stretnutie o skle, stretnutie SLM a stretnutia pre juhovýchodnú Áziu. Úrad sa aj podľa Rady úradu nedostatočne v prvostupňovom rozhodnutí venuje prepojenosti ázijských a európskych stretnutí, ktorú dostatočne a presvedčivo nezdôvodňuje z pohľadu sledovaného cieľa, dotknutých tovarov a zúčastnených účastníkov.  Úrad nedostatočne reaguje na námietku účastníka konania Toshiba, že trhy s CPT boli regionálne a vzhľadom na to ceny v Európe, a teda aj v SR, neboli previazané na ceny v Ázii, ale boli stanovované v jednotlivých regiónoch nezávisle.  Aby mohol úrad tvrdiť, že tieto stretnutia boli prepojené, mal by podporiť svoje závery odôvodnením o tom, že tieto stretnutia mali jeden spoločný ekonomický cieľ, pre ktorý nie je potom odôvodnené tieto členiť na samostatné protiprávne konania  v zmysle vyššie popísanej teórie jedného trvajúceho porušenia. Úrad by mal tiež preukázať, že účastníci konania si boli, resp. si museli byť vedomí tohto spoločného ekonomického cieľa, za predpokladu, že nemožno konštatovať a preukázať, že európske a ázijské schôdzky boli od seba jasne a striktne oddelené s oddelenou agendou a ich účastníci teda nemohli mať vedomosť o ich prepojení a existencii širšieho kartelu. Rada úradu nepovažuje za dostatočné stručné odôvodnenie úradu v bode 79 prvostupňového rozhodnutia, ktoré navyše nie je podporené dôkazmi. Úrad v tejto súvislosti opakovane argumentoval tým, že z ustálenej judikatúry vyplýva, že účastník konania môže byť postihnutý za účasť na dohode obmedzujúcej súťaž ako celku, pokiaľ mal vedomosť o tom, že jednotlivé stretnutia sledujú rovnaký cieľ. Úrad však konkrétne  neaplikoval tieto teoretické závery na skutkové  okolnosti tohto prípadu a obmedzil sa iba na všeobecné konštatácie. Úrad musí v ďalšom konaní na základe analýzy dôkazov posúdiť, či existuje vzájomná previazanosť európskych a ázijských schôdzok a stretnutí účastníkov konania, poukázať na dôkazy, ktoré vzájomnú prepojenosť európskych a ázijských stretnutí preukazujú (t.j. či existovali rovnaké diskutované problémy s dopadom na obe územia, rovnaká agenda pre dané stretnutia, neexistencia striktného delenia otázky cien pre oblasť Európy a Ázie a pod.). V tejto súvislosti je nutné tiež podotknúť, že preukázanie, či existuje  jednotný cieľ posudzovaného protisúťažného správania musí vychádzať z obsahu samotných dohôd a  nemá byť zamieňaný  so subjektívnym úmyslom rôznych súťažiteľov zúčastňovať sa jednej trvajúcej kartelovej dohody. Takýto subjektívny úmysel môže byť zohľadnený iba v rámci posúdenia  individuálnej účasti podnikateľa na takomto správaní. V prípade teda, ak by sa preukázal  jednotný ekonomický cieľ, je na konkrétnom účastníkovi konania, aby preukázal, že sa k takémuto kartelu nepripojil a to výslovným vyjadrením pred ostatnými účastníkmi kartelu.

69.	Úrad použil jeden súbor dôkazov na všetky formy protisúťažného správania, ktoré sa kladú účastníkom konania v tomto konaní za vinu, t.j. cenové dojednania, určovanie objemov dodávok pre vybraných zákazníkov,  obmedzenia výroby, či výmena citlivých obchodných informácii. V tomto prípade však podľa Rady úradu  nemožno konštatovať, že jednotlivé dôkazy  sa vždy týkali aj cenových dojednaní aj obmedzenia výroby, resp. ďalších praktík. Úrad by mal preto odôvodniť svoje závery prostredníctvom dôkazov vo vzťahu k jednotlivým praktikám, pričom Rada úradu nespochybňuje, že niektoré dôkazy naozaj môžu preukazovať viaceré protisúťažné praktiky. Je tiež potrebné, aby úrad odôvodnil aj svoje závery ohľadom existencie monitoringu fungovania kartelu medzi účastníkmi konania a vyhodnotil dôkazy, ktoré na podporu svojich tvrdení použije.

70.	V odôvodnení okrem posúdenia dôkazov jednotlivo absentuje aj ich posúdenie vo vzájomných súvislostiach.  Úrad neposúdil ani len to, do akej miery sa zhodujú vyjadrenia dvoch žiadateľov o  leniency, a to minimálne z toho pohľadu, či vyjadrenia spoločnosti [obchodné meno] obchodné tajomstvo podporujú tvrdenia spoločnosti [zdroj informácií], resp. či sa dopĺňajú a v akom rozsahu. 

71.	V ďalšom konaní musí úrad podporiť všetky svoje tvrdenia a závery jasným a zrozumiteľným odôvodnením založeným na dôkazoch, aby bolo možné z odôvodnenia zistiť, na základe akých dôkazov považuje svoje jednotlivé skutkové zistenia a závery za preukázané, a to vo vzťahu k preukázaniu jednotlivých praktík, ktoré boli súčasťou dohody,  účasti jednotlivých účastníkov konania na dohode, začiatku a obdobia ich účasti na dohode a tiež vzájomného prepojenia európskych a ázijských stretnutí. Odôvodnenie prvostupňového rozhodnutia považuje Rada úradu za nezrozumiteľné a nepreskúmateľné nespĺňajúce náležitosti § 47 Správneho poriadku. 

72.	Okrem významných  obsahových nedostatkov prvostupňové rozhodnutie vykazuje navyše aj formálne nedostatky. Úrad nepodáva ucelený popis toho, čo bolo predmetom jeho posúdenia v rozhodnutí, podporený presvedčivou argumentáciou, ale svoje všeobecné tvrdenia v niektorých prípadoch dopĺňa detailnejšie iba  v reakciách na jednotlivé námietky. Celý text pôsobí potom nekompaktne a chaoticky, keď úrad viacerými opakovanými odkazmi poukazuje na svoje predošlé vyjadrenia k opakovaným námietkam uvádzaným v rozhodnutí, čím sa stáva celé rozhodnutie neprehľadným. 

73.	Podľa Rady úradu tiež možno konštatovať, že odôvodnenie nedostatočne využíva dôkazy v spise, tým viac že tieto boli predložené dvoma účastníkmi konania, ktorí predložili žiadosť o neuloženie pokuty, resp. o zníženie pokuty.

74.	Rada úradu považuje za vhodné zdôrazniť, že iba jasné a presvedčivé odôvodnenie rozhodnutia môže zabezpečiť jeho vykonateľnosť a prispieť k individuálnej, ako aj generálnej prevencii pred porušovaním súťažných predpisov.

75.	Správne právne posúdenie sa odvíja od dostatočne a správne zisteného skutkového stavu. Dôkazy v spise nasvedčujú tomu, že účastníci konania participovali na zakázanej dohode obmedzujúcej súťaž. Úrad bude musieť po opätovnom posúdení dôkazov v spise posúdiť, či má dostatok dôkazov na preukázanie právnych záverov, ku ktorým dospel v prvostupňovom rozhodnutí.

VIII. Program zhovievavosti  (žiadosť o imunitu)

76.	Z prvostupňového rozhodnutia vyplýva, že spoločnosti [zdroj informácií], žiadosťou doručenou úradu  dňa [......], požiadali o neuloženie pokuty podľa § 38 ods. 11 zákona. Úrad v bode  3 rozhodnutia uvádza, že spoločnosť[zdroj informácií] ako súčasť svojej žiadosti predložila  podklady a informácie, ktoré preukazujú existenciu dohody. Svoje podanie spoločnosť doplnila, podľa vyjadrenia úradu v rozhodnutí, [......]. Na základe uvedeného úrad  akceptoval žiadosť o neuloženie pokuty pre obe spoločnosti.

77.	Rada úradu zo spisového materiálu zistila, že dňa [.......] bola na úrad doručená žiadosť [zdroj informácií] [......], zaevid. pod č. [......], spis [......]. [.......] Uvedená žiadosť neobsahuje[popis obsahu]. Predložený dokument obsahuje[popis obsahu]. Uvedený dokument vzhľadom na to, že [popis obsahu]. V súvislosti s týmto podkladom je tiež  potrebné uviesť, že viaceré z dokumentov [identifikácia] sa v spise s vecou súvisiacom ani nenachádzajú.

78.	Listom zo dňa [........], doručeným úradu v ten istý deň, zaevid. pod č. [......], spis [....] bola doplnená plná moc od spoločnosti [zdroj informácií]  pre právneho zástupcu, a neobsahuje žiadne ďalšie skutočnosti [popis obsahu].

79.	K dátumu [.....] sa v spise viaže [.......], ktoré má byť založené na informáciách [ zdroj informácii]. Toto [zdroj informácií] hneď v úvode  upresňuje, že[zdroj informácii]. Z daného [popis obsahu]  Rada úradu zistila, že toto obsahuje skôr všeobecný popis[obsah podania] bez bližšieho popisu [popis obsahu] a bez akéhokoľvek vysvetlenia[obsah podania]. Rada úradu zdôrazňuje, že sa týkalo iba [obsah podania] predmetom posúdenia prvostupňovým orgánom.

80.	Listom z  [......], doručeným úradu dňa [.....], zaevid. pod č. [.......], spis [......], boli úradu predložené bližšie neidentifikované [........].

81.	Listom z  [.......], doručeným úradu dňa [......], zaevid. pod č. [......], spis [.....], boli doručené ako príloha [......] s bližšie neidentifikovanými [.......].

82.	K dátumu [.......] sa v spise viaže [.......], v ktorom tento [zdroj informácii]. Časť [......] sa týka podnikateľských aktivít [zdroj informácií], ktoré [......] neobjasňujú [......]. Časti týkajúce sa [.......] sú stručné, a skôr všeobecného charakterunapr. [......] a pod.. Rada úradu si v tejto súvislosti všimla, že tento [......] obsahuje v bode [popis obsahu] zo dňa [......], ktoré malo byť [zdroj informácii], ktoré  však nie je založené v spise.

83.	Listom zo dňa [.......], doručeným úradu v ten istý deň, zaevid. pod č. [.......] bol úradu predložený [.......]. Ani tento list neobsahuje, žiadny bližší[popis obsahu].

84.	Na základe takto predložených dokumentov úrad priznal účastníkovi konania [zdroj informácií] imunitu a neuložil mu pokutu.

85.	Z uvedeného je zrejmé, že účastník konania bližšie nevysvetlil ním predložené dôkazy. V tejto súvislosti je však potrebné podotknúť, že zo spisu ani nevyplýva, že by na to bol úradom vyzvaný. Výnimkou sú iba isté čiastkové vysvetlenia určitých skutočností, o  ktoré úrad počas konania spoločnosť [zdroj informácií] požiadal.

86.	Zrejme to bolo dôvodom, že k doručenej Výzve pred vydaním rozhodnutia účastník konania [obchodné meno] [.......] o nesprávnom vyhodnotení [......].

87.	Ako zistila  Rada úradu z prvostupňového rozhodnutia prvostupňový orgán sa s pripomienkami vznesenými účastníkom konania a zachytenými v [.......] vôbec nezaoberal.

88.	Vzhľadom na vyššie uvedené Rada úradu konštatuje, že  absentoval jasný a komplexný popis fungovania kartelu s tým, že k [popis vyjadrenia] až  v  [......] zo dňa [......] a následne v jeho [.......]. Rada úradu preto konštatuje, že úrad pochybil, keď účastníka konania [obchodné meno] nepoučil a následne nevyzval na dostatočný popis fungovania kartelu a vysvetlenie predložených dôkazov. Úrad bude preto povinný v ďalšom konaní tieto nedostatky odstrániť a doplniť svoje odôvodnenia takýmto  popisom kartelu vychádzajúc pritom z doplnených informácii, ako aj z tých, ktoré už sú súčasťou spisového materiálu.

89.	V konaní predložil žiadosť o čiastočnú imunitu tiež účastník konania [obchodné meno] obchodné tajomstvo. V rozhodnutí však absentuje  vyjadrenie úradu k tejto žiadosti a tiež k tomu, ako dôkazy predložené účastníkom konania [ obchodné meno] obchodné tajomstvo úrad vyhodnotil. Vychádzajúc z bodu 76 prvostupňového rozhodnutia, v ktorom úrad  uvádza, že v tabuľke pod bodom 77 sú uvedené všetky dôkazy, ktoré sú súčasťou spisu vedeného v tomto konaní a na základe ktorých úrad preukázal existenciu dohody a vyjadrenia, že tieto tvoria aj obchodné tajomstvo spoločnosti [obchodné  meno] vyplýva, že  tieto boli podkladom rozhodnutia. 

90.	Spoločnosť TECHNICOLOR SA vzniesla námietku, že úrad nesprávne aplikoval zákon pri udelení imunity. Úrad mal podľa názoru účastníka konania aplikovať § 44a ods. 12, v dôsledku čoho potom nemohli byť splnené podmienky na udelenie imunity, keďže nebola splnená podmienka nenadobudnutia majetkového prospechu z porušovania zákona. S týmto názorom účastníka konania nemožno súhlasiť. Žiadosť o imunitu  podľa § 38 ods. 11 bola úradu doručená dňa  [........]. V čase predloženia žiadosti o imunitu zákon v § 38 ods.11 už neobsahoval podmienku nenadobudnutia majetkového prospechu ako jedného z kritérií pre udelenie imunity. Táto podmienka bola  zo zákona vypustená novelou č. 204/2004 Z.z., ktorá vstúpila do účinnosti od 1.mája 2004. Obsahom prechodných ustanovení je intertemporalita, čiže režim prechodného spolupôsobenia skoršieho a neskoršieho práva. Prechodné ustanovenie § 44a ods. 12 v znení „Na ukladanie pokút za porušenie ustanovení doterajších predpisov, ktoré vzniklo pred dňom nadobudnutia účinnosti tohto zákona, sa použijú ustanovenia doterajších predpisov“, na ktoré poukazuje účastník konania, sa vzťahuje na vyriešenie stretu dvoch právnych úprav a to právnej úpravy účinnej do 1.mája 2004 a zákona č. 204/2004 Z.z.. účinného od 1.mája 2004. Intertemporálne ustanovenia sú dočasné a po splnení svojej tranzitórnej funkcie sa stávajú obsolétne. Vzhľadom na uvedené nie je možné prechodné ustanovenie § 44a ods. 12 aplikovať na situáciu v roku 2007. Pri takomto výklade ako podáva účastník konania, by úrad musel aplikovať právnu úpravu leniency programu platnú do 1.mája 2004 v neprospech žiadateľov do budúcna vždy, keď by sa jednalo o posúdenie protisúťažného správania, ktoré nastalo pred 1.májom 2004, čo by bolo nesprávne, nelogické  a zároveň  by to bránilo efektívnej aplikácii  leniency programu.

IX. Pokuta 

91.	Vzhľadom na to, že úrad sa bude musieť opätovne celou vecou zaoberať nanovo, Rada úradu nepovažuje za potrebné sa detailnejšie vyjadrovať k časti pokuta. Je však vhodné poukázať na to, že úrad sa pri určovaní pokuty za závažnosť vo výške 1% obmedzuje iba na vysvetlenie, že prihliadol na uloženie pokuty českým úradom a Komisiou. Pokuta za závažnosť sa určuje na základe relevantného obratu. Úrad nijako nevysvetlil, prečo určil pokutu za závažnosť práve vo výške 1%. Kritérium, ktoré úrad ako jediné zohľadnil pri jej určení možno považovať za okolnosť, ktorú by mohol úrad posudzovať v rámci ostatných kritérií, a nie v rámci určovania závažnosti, keďže toto kritérium  s posúdením závažnosti nijako nesúvisí. Navyše úrad tiež nijako nezdôvodnil  svoj postup, keď prihliadal  pri určovaní výšky pokuty za kartel s dopadom na územie v SR na uloženie pokuty českým súťažným orgánom. Tiež nie je Rade úradu zrejmé, ako možno prihliadať  na to, že tento kartel je predmetom konania Komisie, ktorá prípad ešte neukončila a teda žiadna pokuta nebola doposiaľ uložená. V ostatnom odôvodnenie predstavuje najmä popis interného metodického pokynu úradu o ukladaní pokút. Úrad by mal výšku pokuty odôvodniť vždy s ohľadom na konkrétne okolnosti prípadu a uviesť, aké faktory zohľadnil a ako ich vyhodnotil. V časti pokuta tiež úplne absentuje akékoľvek vyjadrenie úradu ohľadne uplynutia lehoty na uloženie sankcie trom účastníkom konania. Úrad sa o tom zmieňuje iba v bode 103 rozhodnutia, ktorá sa týka dĺžky trvania porušovania.

X . Procesné  pochybenia

92.	Spoločnosť TECHNICOLOR SA v rozklade namietala porušenie ich práv v dôsledku veľkého časového odstupu medzi podaním žiadosti o imunitu a otvorením správneho konania úradom. Rada úradu sa nestotožňuje s názorom účastníka konania, že by došlo v dôsledku takéhoto postupu úradu k porušeniu práv účastníkov konania. Úrad v období od obdržania žiadosti o imunitu a otvorením správneho konania komunikoval so žiadateľom[obchodné meno] a preveroval ním predložené dôkazy. Po otvorení správneho konania mali všetci účastníci konania rovnako zabezpečené procesné práva a povinnosti. Fáza všeobecného prešetrovania, na ktorú má úrad kompetenciu, nemôže byť vnímaná ako niečo na úkor ostatných potenciálnych účastníkov konania, keďže úrad v tejto fáze vyhodnocuje, či má vôbec  dostatok dôvodov pre otvorenie konania a ak by tomu tak nebolo konanie nezačne. V tomto smere nemôže teda dôjsť k ujme na niečích procesných právach, keďže úrad ešte s nikým nevedie správne konanie. V tejto súvislosti nie je relevantné ako vníma začatie konania rozhodovacia prax Európskeho súdu pre ľudské práva, ktorý má vlastné výkladové pravidlá a rozhodovacia prax ktorého  je relevantná pre výklad porušenia medzinárodných zmlúv ním vykladaných. Začatie správneho konania pred úradom sa riadi správnym poriadkom a zákonom.

93.	V zmysle ustanovenia § 33 zákona, zaslal úrad účastníkom konania pred vydaním prvostupňového rozhodnutia Výzvu pred vydaním rozhodnutia. Výzva podľa zistení  Rady úradu nepopisuje všetky dôkazy, ktoré boli podkladom prvostupňového rozhodnutia. V tejto súvislosti bola už počas prvostupňového konania vznesená námietka účastníkmi konania MTPD a Panasonic Corporation, na ktorú úrad v bode 182 prvostupňového rozhodnutia zareagoval nasledovne, cit.: „Úrad sa nestotožňuje s námietkou účastníka konania súvisiacej s nemožnosťou použiť v rozhodnutí vysvetlenia a dôkazy, ktoré neboli uvedené vo výzve.“ Zároveň úrad cituje ustanovenie § 33 zákona, ktoré má jeho tvrdenie podporiť. Účastník konania Toshiba v rozklade poukazuje na to, že v rozhodnutí bol obvinený viac ako vo Výzve pred vydaním rozhodnutia. Konkrétne poukazuje na to, že obvinenie zo stanovovania objemov dodávok pre vybraných zákazníkov vo výzve nebolo uvedené. 

Zákon v § 33 ukladá úradu povinnosť, aby informoval účastníka konania o záveroch, ku ktorým dospel. Úrad má tiež umožniť účastníkovi konania, aby sa zoznámil s podkladmi, na základe ktorých k záverom dospel. Účastník konania sa môže následne  vyjadriť tiež  k spôsobu zistenia týchto podkladov.  Z uvedeného je zrejmé, že úrad je povinný účastníkov konania informovať o svojich záveroch, t.j. skutkových zisteniach ku dňu doručovania výzvy a o jeho právnom posúdení veci. Uvedené umožňuje  účastníkovi konania realizovať jeho právo na obhajobu, t.j. vytvára mu priestor na to, aby vyvrátil  obvinenia voči nemu, resp. spochybnil závery úradu. Úrad preto pochybil, keď Výzva pred vydaním rozhodnutia neobsahovala opis všetkých porušení zákona, ktorých sa mali účastníci dopustiť a neobsahovala dostatočný popis podkladov pre rozhodnutie.

94.	V oznámení o začatí konania úrad uvádza, že začína konanie podľa § 4. Vo Výzve pred vydaním rozhodnutia  upresňuje, že správanie účastníkov konania podradil pod skutkovú podstatu § 4 ods. 3 písm. a) a b), pričom v priebehu  konania nepreukázal, že správanie účastníkov konania  naplnilo skutkovú podstatu uvedenú v § 4 ods. 3 písm. c) zákona. Rovnakú formuláciu obsahuje aj bod 88 prvostupňového rozhodnutia. Uvedená formulácia je nadbytočná, keďže budí dojem, ako by bol úrad viedol konanie aj podľa § 4 ods. 3 písm. c), ktoré by bolo potrebné zastaviť, keďže daná praktika nebola preukázaná.

95.	Počas celého konania účastníci konania opakovane namietali neumožnenie prístupu do spisu. Rada úradu vyhodnotila túto námietku ako opodstatnenú a sprístupnila niektoré  utajované dokumenty účastníkom konania.

96.	Predmetom sprístupnenia boli dokumenty – listiny a ústne vyhlásenia do zápisnice spoločnosti [obchodné meno], ktoré boli predložené v rámci jeho žiadosti o neuloženie pokuty, a ktoré  Rada úradu podľa ich obsahu vyhodnotila ako také, ktoré môžu byť využité ostatnými účastníkmi konania v rámci realizácie ich  práva na obhajobu. Dôkazy o porušení právnych predpisov nemôžu byť vnímané ako obchodné tajomstvo porušujúcej spoločnosti. Účastníci konania by mali byť v záujme  zabezpečenia vedenia spravodlivého procesu oboznámení so všetkými dôkazmi, na základe ktorých môže byť preukázaná ich vina, resp. môžu byť viny zbavení. Na druhej strane v snahe zabezpečiť efektívnu aplikáciu programu zhovievavosti podľa § 38 ods. 11 a 12 zákona, Rada úradu umožnila nahliadanie do určitých dokumentov  za obmedzených podmienok tak, že ostatní účastníci konania mohli do nich nahliadať bez možnosti vyhotovovania  kópie. Mohli si však robiť výpisky z daných dokumentov. 

97.	Počas konania spoločnosť Toshiba vzniesla námietku, že úrad pochybil, keď nevydal rozhodnutie o prerušení konania a nepočkal na rozhodnutie ESD o otázke, ktorá je riešená v časti Kompetencia aj v tomto konaní. Úrad mal podľa účastníka konania vydať aj rozhodnutie o neprerušení konania. Z ustanovenia § 29 ods. 1 v spojení s ods. 3 správneho poriadku,  podľa Rady úradu vyplýva, že zákonodarca predpokladal vydanie rozhodnutia iba pri prerušení konania a  nie v prípade, keď správny orgán návrhu účastníka konania na prerušenie konania  nevyhovie. Pokiaľ ide o dôvod na prerušenie konania, ktorý uvádza účastník konania Toshiba, Rada úradu má za to, že úrad nebol povinný konanie prerušiť, keďže od rozhodnutia európskeho súdu bezprostredne nezáviselo  rozhodovanie úradu v tejto veci. Európsky súd podával výklad európskeho práva, zatiaľ čo v tomto prípade je aplikované národné právo. Závery európskeho súdu sú síce pre konanie úradu dôležité a aj Rada úradu sa na ne v tomto rozhodnutí odvoláva, keďže potvrdzujú jej doterajšiu prax, nemožno však konštatovať, že si úrad nemohol urobiť názor na aplikáciu národného práva už pred rozhodnutím európskeho súdu.

XI. Výrok 

98.	Formulácia výroku pod bodom III. pôsobí zmätočne, keďže sa v nej konštatuje, že úrad za konanie uvedené v bode I. a II. výrokovej časti ukladá pokutu spoločnostiam TECHNICOLOR SA, Chunghwa Picture Tubes Ltd. a MT Picture Display Co., Ltd.. Výrok je naformulovaný tak, akoby všetky tri spoločnosti  boli pokutované aj za konanie pod bodom I. aj pod bodom II. výrokovej časti, pritom konania pod bodom II. sa dopustila z týchto troch spoločnosti  iba spoločnosť Chunghwa.

   XII. Záver

99.	Rada úradu považuje prvostupňové rozhodnutie úradu za nedostatočne odôvodnené, nepreskúmateľné a nezrozumiteľné. Úrad sa bude musieť opätovne vecou zaoberať, dôsledne svoje rozhodnutie odôvodniť a náležite sa vysporiadať s námietkami účastníkov konania, vrátane tých, ktoré boli vznesene v druhostupňovom konaní.

	Vzhľadom na uvedené, považuje Rada úradu za potrebné prvostupňové rozhodnutie zrušiť a vrátiť vec úradu na nové prerokovanie a rozhodnutie.

Poučenie: 

Proti tomuto rozhodnutiu sa podľa § 61 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov nemožno odvolať. Toto rozhodnutie nie je preskúmateľné súdom.

                                                                               Tibor Menyhart
                                                                                    predseda
                                                                Rady Protimonopolného úradu SR

Rozhodnutie sa doručí:

1.  Allen & Overy Bratislava, s.r.o., Pribinova 4, 811 02  Bratislava- 2x
  
2.  Mgr. Tomáš Maretta, advokát, Advokátska kancelária Čechová & Partners,   
     Štúrová  4, 811 02 Bratislava
3. JUDr. Martin Nedelka, advokát, Nám 1. mája 18, 811 06 Bratislava -3x 
4.  PRK Partners, s.r.o., Hurbanovo nám. 3, 811 06 Bratislava
5. JUDr. Ľuboš Frolkovič, advokát, Laurinská 3, 811 01 Bratislava
6. SB  Legal, s.r.o. Hlavné nám. 5, 811 01 Bratislava
7. JUDr. Alexander César, advokát, Klimentská 46, 110 02 Praha 1
8.  Daewoo Electronics Europe GMbH, so sídlom Otto Hahn Strasse 21, 35510  
     Butzbach, SRN
9. Daewoo Electronics Corp., so sídlom 12-14 th. Fl. Narakeyum, Jeodong Building, Jeodong 1 ga Junggu, Soul 100 -031, Kórejská republika, na adresu : DAEWOO Electronics Corporation, Frankfurt Representative Office, Otto-Hahn-Strasse 21, 35510 Butzbach, SRN