PROTIMONOPOLNÝ ÚRAD SLOVENSKEJ REPUBLIKY

ROZHODNUTIE

Číslo:	2010/KH/R/2/009	                Bratislava 26. február 2010 	

Rada Protimonopolného úradu Slovenskej republiky v Bratislave, ako orgán príslušný na konanie podľa § 18 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady 
č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov, v správnom konaní č. 0022/OD/2005, na základe rozkladu podaného Slovenskou advokátskou komorou, Kolárska 4, 813 42 Bratislava 

z r u š u j e

podľa § 59 ods. 3 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov rozhodnutie Protimonopolného úradu Slovenskej republiky, odboru dohôd obmedzujúcich súťaž č. 2009/KH/1/1/048 
zo dňa 23. októbra 2009 a vec mu vracia na nové prejednanie a rozhodnutie.

Odôvodnenie:

(1)	Dňa 23. októbra 2009 vydal Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, odbor dohôd obmedzujúcich súťaž (ďalej len „úrad“) rozhodnutie 
č. 2009/KH/1/1/048, ktorým rozhodol tak, že: 

1.	Advokátsky poriadok Slovenskej advokátskej komory (ďalej len „SAK“), Kolárska 4, 813 42 Bratislava, schválený konferenciou advokátov dňa 19. júna 2004 v Bratislave (ďalej len „Advokátsky poriadok“) je v nasledujúcich ustanoveniach:

a) Ustanovenie § 37 ods. 4 Advokátskeho poriadku v znení:

„Obchodné meno advokátskej kancelárie, ktorá poskytuje právne služby nesmie byť zameniteľné s obchodným menom advokátskej kancelárie alebo obchodnej spoločnosti poskytujúcej právne služby na území Slovenskej republiky i mimo územia Slovenskej republiky“

v časti týkajúcej sa územia mimo Slovenskej republiky;

b) Ustanovenie § 37 ods. 5 Advokátskeho poriadku v znení:

„Označenie advokátskej kancelárie nesmie obsahovať priezvisko fyzickej osoby, ktorá nie je a nikdy ani nebola spoločníkom“;

c) Ustanovenie § 38 ods. 1 Advokátskeho poriadku v znení:

„Advokát, združenie a  spoločnosť môže verejnosť informovať o poskytovaní právnych služieb a výkone svojho povolania s uvedením nasledujúcich skutočností:
a)	označenie kancelárie a sídlo advokáta, združenia alebo spoločnosti s prípadným situačným náčrtkom, kontaktné údaje (telefón, mobil, fax, 
e-mail). Možno sa tiež prezentovať osobnou fotografiou, fotografiou 
so spoločníkmi, koncipientami a pod.,
b)	osobnostný profil advokáta alebo advokáta – účastníka alebo advokáta spoločníka (dátum narodenia, vzdelanie, prax, jazykové znalosti, údaj o zápise do zoznamu advokátov), údaje o koncipientoch a odborných zamestnancoch advokáta alebo spoločnosti,
c)	odborné zameranie; informácia o odbornom zameraní nesmie vyzdvihovať osobné vlastnosti a profesionálne kvality advokáta alebo advokáta – účastníka alebo advokáta – spoločníka, výhodnosť podmienok poskytovania právnych služieb, zdôrazňovať špecializáciu v určitom právnom odbore a pod.,
d)	údaje o spolupráci s inými advokátmi, združeniami, zahraničnými združeniami a spoločnosťami,

podľa Článku 81 Zmluvy o založení ES dohodou, ktorá môže ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a ktorej cieľom alebo výsledkom je vylúčenie, obmedzenie alebo narušenie hospodárskej súťaže a preto je zakázaná a zároveň je dohodou obmedzujúcou súťaž podľa § 4 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon“), ktorá je podľa § 4 ods. 4 tohto zákona zakázaná. 

2. 	Podľa § 2 ods. 3 v spojení s § 38 ods. 1 zákona za uzatvorenie dohody obmedzujúcej súťaž uvedenej v bode 1. výrokovej časti rozhodnutia uložil úrad SAK pokutu vo výške 3 319 eur. 

(2)	Proti tomuto rozhodnutiu podala SAK prostredníctvom svojho právneho zástupcu, Mgr. Mareka Benedika, advokáta, Rudnayovo nám. č. 6, 811 01 Bratislava (ďalej len „právny zástupca“) v zákonom stanovenej lehote rozklad (list ev. pod č. 4162/2009, doručený dňa 11.11.2009), v ktorom žiadala zrušenie predmetného rozhodnutia úradu a vrátenie veci prvostupňovému orgánu 
na ďalšie konanie. V rozklade uviedla nasledovné pochybenia úradu: 

1.	Správny orgán uložil účastníkovi konania pokutu v rovnakej výške ako v zrušenom rozhodnutí druhého stupňa. Ako správny orgán sám uviedol, zvažoval aj závažnosť protiprávneho konania. Závažnosť je určovaná aj počtom ustanovení Advokátskeho poriadku, ktoré správny orgán považuje za rozporné so zákonom. Vychádzajúc zo súdnych rozhodnutí, rozsah údajného protiprávneho konania bol podstatným spôsobom obmedzený. Logickým rezultátom uvedeného by potom malo byť, že by mal správny orgán uložiť sankciu v nižšej výške. Správny orgán svoj postup žiadnym spôsobom neodôvodnil.

2.	Účastník konania naďalej zotrváva na tom, že došlo k porušeniu zásady zákazu reformatio in peius. Nakoľko čl. 46 ods. 1 Ústavy sa aplikuje aj v správnom konaní, podanie rozkladu proti rozhodnutiu správneho orgánu vydaného v správnom konaní je realizáciou základného práva na inú právnu ochranu podľa čl. 46 ods. 1 Ústavy SR. Ustanovenie čl. 12 ods. 4 Ústavy SR 
vo všeobecnosti vylučuje možný dopad využívania základných práv alebo slobôd fyzickými alebo právnickými osobami na ich ďalšie práva. Čl. 12 ods. 4 Ústavy SR teda zakazuje, aby správny orgán v rozkladovom konaní zmenil výšku uloženej sankcie v neprospech účastníka konania, ktorý podal rozklad. Je zrejmé, že správny orgán uložil vyššiu sankciu len z dôvodu, že účastník konania podal rozklad, pretože ak by účastník konania rozklad nepodal, pokuta by nebola zvýšená. Podľa rozsudku NS SR sp. Zn. 3 Sžn 68/2004 zásady správneho trestania musia vychádzať zo zásad ukladania trestov v trestnom konaní. Jednou zo zásad trestného konania je zásada, že orgán rozhodujúci o opravnom prostriedku nemôže právne postavenie účastníka konania zhoršiť. 

3.	Konanie vo veci trvá už štvrtý rok. Konanie vo veci uloženia sankcie 
za správny delikt má povahu konania o trestnom obvinení a aplikuje sa naň tzv. trestnoprávna vetva čl. 6 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (ďalej len „Dohovor“). V európskom právnom priestore sa vykryštalizoval názor, že ak došlo v trestnom konaní k prieťahom v konaní, ak bolo porušené právo na prerokovanie veci v primeranej lehote podľa čl. 6 ods. 1 Dohovoru, je potrebné k tejto skutočnosti prihliadnuť pre ukladaní trestu a tento vzhľadom k tomu znížiť (uznesenie Spolkového ústavného súdu z 25.07.2003 – 2 BvR 153/03). Európsky súd pre ľudské práva tento prístup podporuje (Beck proti NÓRSKU, 2001, R.E.P.L. proti Holandsku 1995). V rozpore s tým úrad objektívne existujúce prieťahy v konaní pri rozhodovaní o výške sankcie nezohľadnil. 

4.	Ust. § 38 ods. 10 zákona ukladá úradu rozhodovať o výške pokuty podľa kritérií tam uvedených, ktoré sú stanovené demonštratívne. Platí, že úrad je povinný posúdiť výšku pokuty podľa v zákone uvedených kritérií vždy, pričom prihliada aj na iné, v zákone neuvedené kritériá, ak sú pre posúdenie veci relevantné. Je neprípustné, aby si úrad selektívne zvolil, podľa ktorých ustanovení bude rozhodovať a podľa ktorých nie.  Úrad sa opomenul zaoberať nasledovnými relevantnými skutočnosťami:

•	žiadny subjekt nebol disciplinárne postihnutý za porušenie Advokátskeho poriadku ohľadom používania označenia kancelárie alebo reklamy;
•	skutočný dopad na trh napr. z toho pohľadu, že ustanovenia § 37 ods. 4 a 5 Advokátskeho poriadku nebránili tzv. zahraničným kanceláriám, aby používali svoje obchodné meno;
•	SAK zákon opakovane neporušovala;
•	SAK nemala z porušovania žiaden majetkový prospech;
•	o predmetných ustanoveniach nebolo rozhodnuté z mocenskej pozície, ale boli prijaté hlasovaním advokátov a demokraticky, pričom sú prejavom práva na samosprávu;
•	pri prijímaní Advokátskeho poriadku nekonala SAK svojvoľne, ale bola vedená legitímnymi dôvodmi;
•	v konaní nebol preukázaný skutočný dopad na trh ani ohľadom obmedzenia reklamy. Hoci zákon vyžaduje skúmať skutočný dopad na trh, správny orgán sa v rozpore s § 38 ods. 10 zákona obmedzil iba 
na potenciálny dopad.

Vzhľadom na uvedené je preto posúdenie výšky úradom neúplné a nesprávne.

5.	Čo sa týka posúdenia § 37 ods. 4 a 5 Advokátskeho poriadku, tieto ustanovenia nebránia oprávnenému používaniu obchodného mena obchodnej spoločnosti, a to spoločností, ktoré dali úradu podnet na začatie konania z dôvodu, že neupravujú tvorbu obchodného mena, ale len používanie obchodného mena pri označovaní kancelárie. Ustanovenie len bráni nečestnému ťaženiu z dobrej povesti iných poskytovateľov právnych služieb a chráni klienta pred nepoctivým konaním. A to nie je a ani nemôže byť v rozpore s princípmi hospodárskej súťaže. Tieto ustanovenia sledujú legitímny účel a to ochranu klienta (spotrebiteľa). Ich právne korektným výkladom (ktorý účastník konania v rozklade uvádza) možno dospieť jedine k tomu, že nebráni oprávnenému používaniu obchodného mena.

6.	K § 38 Advokátskeho poriadku účastník konania uvádza, že správny orgán neuviedol, prečo ustanovenie neumožňuje spotrebiteľom získať taký rozsah objektívnych, transparentných a overiteľných informácií, ktoré mu môžu napomôcť pri rozhodovaní o výbere poskytovateľa advokátskych služieb. Sme presvedčení o tom, že hoci ust. § 38 ods. 1 Advokátskeho poriadku vypočítava informácie, ktoré môžu advokáti šíriť, ale súčasne ich nevypočítava kazuisticky, ale druhovo a dostatočne široko, čím umožňuje advokátovi verejnosť informovať o všetkých relevantných aspektoch poskytovania právnych služieb. Ustanovenie neimplikuje, že by sa malo jednať o taxatívny výpočet.

(3)	Na základe uvedených skutočností žiadal účastník konania rozhodnutie zrušiť a vrátiť vec na ďalšie konanie.

(4)	Dňa 15.02.2010 bolo Rade Protimonopolného úradu Slovenskej republiky (ďalej len „Rada úradu“) doručené vyjadrenie účastníka konania k výzve 
pred vydaním druhostupňového rozhodnutia (list ev. pod č. 502/2010), kde účastník konania uviedol, že zotrváva na podanom rozklade a v časti 2. výzvy sa stotožňuje s predbežnými závermi Rady úradu. 

(5)	Rada  Protimonopolného úradu Slovenskej republiky (ďalej len „Rada úradu“) preskúmala rozkladom napadnuté rozhodnutie a oboznámila sa 
so spisovým materiálom s ním súvisiacim. 

1.	Chronológia prípadu
	 
(6)	V záujme lepšej prehľadnosti a vysporiadania sa s námietkami účastníka konania Rada úradu uvádza chronológiu posudzovania prípadu. 

1.1	Pôvodné rozhodnutie úradu

(7)	Dňa 22. decembra 2005 vydal úrad rozhodnutie č. 2005/KH/1/1/136 (pôvodné rozhodnutie úradu), kde rozhodol tak, že ustanovenia § 37 ods. 4 a 5 Advokátskeho poriadku (úprava obchodného mena advokátskej kancelárie), § 38 ods. 1 Advokátskeho poriadku (úprava obsahu reklamy) a § 38 ods. 2, 41 ods. 1 písm. d) a 41 ods. 2 (úprava formy reklamy) sú dohodou obmedzujúcou súťaž. Za porušenie zákona uložil úrad SAK pokutu vo výške 50 000,-Sk (1 659,69 eur). 

1.2	Pôvodné rozhodnutie Rady úradu

(8)	Dňa 03. augusta 2006 na základe rozkladu SAK vydala Rada úradu rozhodnutie č. 2006/KH/R/2/089 (pôvodné rozhodnutie Rady úradu), kde potvrdila závery prvostupňového orgánu ohľadom protiprávneho konania SAK a zmenila pokutu na 100 000,- Sk (3 319,39 eur). 

(9)	Dôvodom bolo, že prvostupňový orgán pri stanovovaní výšky pokuty vychádzal z nesprávnych údajov o obrate SAK. V priebehu druhostupňového konania si Rada úradu od účastníka konania vyžiadala správny údaj a z tohto údaju vychádzala aj pri rozhodovaní o výške pokuty. Prvostupňový orgán uložil pokutu vo výške 2% z obratu (hoci, ako už bolo uvedené, vychádzal z nesprávnych údajov o obrate účastníka konania). Rada úradu po preskúmaní všetkých zistených skutočností, ktoré majú význam pre uloženie pokuty považovala pokutu vo výške 2% z obratu podnikateľa za neprimerane vysokú 
vo vzťahu k posudzovanému protiprávnemu konaniu. Po získaní správnych údajov Rada úradu uložila pokutu vo výške vo výške 100 000,- Sk (3 319,39 eur),  ktorá predstavuje 0,4% z obratu SAK.  

1.3	Rozsudok KS BA
 
(10)	Voči uvedeným rozhodnutiam podal účastník konania žalobu na Krajský súd v Bratislave. Ten sa v rozsudku č. 2S 380/06-100 zo dňa 21.03.2007 podrobne zaoberal námietkami žalobcu a dospel k nasledovnému právnemu názoru: 

•	Ustanovenia § 37 ods. 4 a 5 advokátskeho poriadku sú jednoznačne sformulované tak, že diskriminujú zahraničné advokátske kancelárie, ktoré chcú poskytovať svoje služby pod zavedenými, celosvetovo známymi menami v Slovenskej republike (str. 10 rozsudku);
•	Ustanovenie § 38 ods. 1 Advokátskeho poriadku (obsah reklamy) má protisúťažný a obmedzujúci charakter. Ustanovenie je vymedzené taxatívne, nedáva priestor pre poskytnutie iných informácií, ktoré sú relevantné k celkovému obrazu o advokátskej kancelárii. Práve z dôvodu taxatívnosti neumožňuje poskytnúť verejnosti napr. informácie o cenách (str. 11 rozsudku);
•	Obmedzenia stanovené v § 38 ods. 2 a § 41 ods. 1 písm. d) a ods. 2 Advokátskeho poriadku (forma reklamy) sledujú legitímny účel zachovania dôstojnosti a dôveryhodnosti advokátskeho stavu a sú odôvodnené osobitou povahou výkonu advokátskeho povolania. Toto obmedzenie spĺňa požiadavku proporcionality z hľadiska ochrany hospodárskej súťaže (str. 12 a 13 rozsudku).
•	Vo vzťahu k námietkam týkajúcim sa zmeny uloženej sankcie súd uviedol, že žaloba je v tomto smere nedôvodná. Zvýšením pokuty nebola žalobcovi spôsobená nedôvodná ujma, pričom súd má za to, že neexistuje príčinná súvislosť medzi podaním rozkladu a zvýšením pokuty. Prvostupňový orgán pochybil pri stanovení pokuty tým, že vychádzal z nesprávnych údajov o obrate a tiež vzhľadom na strednú závažnosť obmedzenia stanovil pokutu neprimerane vysokým percentom z obratu. Rada úradu síce v absolútnom vyjadrení uložila vyššiu pokutu, avšak pri zníženom percentuálnom základe. Ustanovenia zákona stanovujú percentuálne vyčíslenia, preto v konečnom dôsledku odvolací orgán znížil percentuálnu sadzbu a nie konkrétnu sumu (str. 9 rozsudku).

(11)	KS BA týmto rozsudkom obe rozhodnutia zrušil a vec vrátil úradu na nové konanie a rozhodnutie. 

1.4	Rozsudok NS SR

(12)	Voči rozsudku KS BA podal úrad odvolanie na Najvyšší súd Slovenskej republiky. Ten rozsudkom 2 Sžh 3/2007 zo dňa 21. januára 2009 rozhodol, že napadnutý rozsudok KS SR  2S 380/06-100 potvrdzuje. 

2.	Posúdenie konania SAK

(13)	Rada úradu sa stotožňuje so zadefinovaním tovarového a priestorového relevantného trhu tak, ako je uvedené v prvostupňovom rozhodnutí, t.j. ako relevantného trhu poskytovania služieb advokácie na území Slovenskej republiky.  

(14)	Rada úradu sa tiež stotožňuje s posúdením konania SAK tak, ako je uvedené v rozkladom napadnutom rozhodnutí. 

(15)	Správny orgán je podľa § 250j ods. 6 zákona č. 99/1963 Občiansky súdny poriadok viazaný právnym názorom súdu. Rada úradu konštatuje, že 
pri posúdení konania SAK prvostupňový orgán dôsledne rešpektoval právny názor Krajského súdu v Bratislave, uvedený v rozsudku sp. zn. 2 S 380/2006 
zo dňa 21.03.2007, potvrdený právnym názorom Najvyššieho súdu SR v rozsudku sp. Zn. 3 Sžh 3/2007 zo dňa 21.01.2009. Rada úradu preto neakceptuje námietky účastníka uvedené v rozklade, týkajúce sa vecného posúdenia jeho konania. 

3.	Uloženie pokuty

(16)	Rada úradu konštatuje, že rozhodnutie prvostupňového orgánu je v časti o pokute nepreskúmateľné. 

(17)	Podľa § 46 správneho poriadku rozhodnutie musí byť v súlade so zákonmi a ostatnými právnymi predpismi, musí ho vydať orgán na to príslušný, musí vychádzať zo spoľahlivo zisteného stavu veci a musí obsahovať predpísané náležitosti. 

(18)	Podľa § 47 ods. 3 správneho poriadku v odôvodnení rozhodnutia správny orgán uvedie, ktoré skutočnosti boli podkladom na rozhodnutie, akými úvahami bol vedený pri hodnotení dôkazov, ako použil správnu úvahu pri použití právnych predpisov, na základe ktorých rozhodoval, a ako sa vyrovnal s návrhmi a námietkami účastníkov konania a s ich vyjadreniami k podkladom rozhodnutia.

(19)	Tieto ustanovenia prvostupňový orgán v časti rozhodnutia o pokute dôsledne nerešpektoval. 

(20)	Podľa § 38 ods. 1 zákona úrad za porušenie ustanovení § 4 ods. 1, § 8 ods. 6, § 10 ods. 9, § 25 ods. 5 a § 29 ods. 5 uloží pokutu podnikateľovi do 10 % z obratu podľa § 10 ods. 3 za predchádzajúce uzavreté účtovné obdobie a podnikateľovi, ktorý za predchádzajúce uzavreté účtovné obdobie dosiahol obrat do 330 eur alebo ktorý nemal žiadny obrat, alebo podnikateľovi, ktorého obrat nemožno vyčísliť, pokutu do 330 000 eur. 

(21)	Podľa § 38 ods. 4 zákona predchádzajúcim uzavretým účtovným obdobím podľa odseku 1 je rok predchádzajúci roku, v ktorom je vydané rozhodnutie úradu, alebo ak nie sú dostupné údaje za tento rok, potom rok predchádzajúci tomuto roku. 

(22)	Z rozhodnutia prvostupňového orgánu nie je možné zistiť, z akého obratu a za aké účtovné obdobie úrad pri stanovení pokuty vychádzal. Rokom predchádzajúcim vydaniu rozhodnutia je v tomto prípade rok 2008. V spisovom materiáli údaj o obrate účastníka konania za toto obdobie dostupný nie je. 

(23)	Ďalej nie je možné z rozhodnutia zistiť, akým spôsobom sa prvostupňový orgán pri ukladaní pokuty vysporiadal s právnym názorom súdov vo vyššie uvedených rozsudkoch ohľadom posúdenia časti konania SAK. 

(24)	Ustanovenie § 38 ods. 2 Advokátskeho poriadku bolo spolu s § 41 ods. 1 písm. d) v spojení s § 41 ods. 2 Advokátskeho poriadku v pôvodných rozhodnutiach úradu a Rady úradu (rozhodnutie úradu č. 2005/KH/1/1/136 z 22.12.2005 a rozhodnutie Rady úradu č. 2006/KH/R/2/089 z 03.08.2006) posúdené ako obmedzujúce súťaž. Podľa právneho názoru oboch súdov však ustanovenie § 38 ods. 2 spolu s § 41 ods. 1 písm. d) v spojení s § 41 ods. 2 Advokátskeho poriadku takýto charakter nemá. 

(25)	Prvostupňový orgán v rozkladom napadnutom rozhodnutí uložil pokutu v rovnakej výške, ako bola uložená súdom zrušenými rozhodnutiami, hoci rozsah konania, ktoré možno považovať podľa právneho názoru súdu za protiprávne, sa zmenil. Z rozhodnutia prvostupňového orgánu nie je možné zistiť, akými úvahami bol v tomto smere úrad vedený. 

(26)	Rada úradu tiež konštatuje, že z rozkladom napadnutého rozhodnutia nie je možné zistiť, ako vyhodnotil prvostupňový orgán dĺžku protiprávneho konania, hoci podľa § 38 ods. 10 zákona ide o jedno zo základných kritérií pri ukladaní pokuty. V rozhodnutí úradu je uvedené, že predmetné ustanovenia Advokátskeho poriadku sú platné a účinné od 19. júna 2004, avšak absentuje údaj o tom, dokedy úrad dané konanie posudzoval. Z verejne dostupných zdrojov (web-stránka SAK www.sak.sk) Rada úradu zistila, že posudzované ustanovenia Advokátskeho poriadku sú stále platné a účinné v nezmenenej podobe. 

(27)	Z uvedených dôvodov Rada úradu konštatuje, že rozkladom napadnuté rozhodnutie úradu je potrebné zrušiť a vec vrátiť prvostupňovému orgánu 
na ďalšie konanie.  

(28)	Ohľadom ďalších námietok uvádzaných v rozklade Rada úradu uvádza nasledovné.

(29)	Účastník konania uviedol, že závažnosť konania je podľa neho určovaná aj počtom ustanovení Advokátskeho poriadku, ktoré úrad považoval za rozporné so zákonom. Podľa účastníka konania súdy rozsah protiprávneho konania podstatne zúžili. 

(30)	S týmto tvrdením nemožno súhlasiť. Je irelevantné, v koľkých ustanoveniach Advokátskeho poriadku sa posudzované obmedzenie upravuje. Podstatný je rozsah obmedzenia z jeho obsahovej stránky, t.j. na ktoré oblasti súťaže sa obmedzenie vzťahuje a aké je toto obmedzenie závažné. V tomto prípade pôvodné rozhodnutia stanovili, že SAK obmedzila súťaž tým, že stanovila obmedzujúce podmienky používania obchodného mena pri označení advokátskej kancelárie, čo bolo posúdené ako závažné obmedzenie, a obmedzujúce podmienky obsahu reklamy a formy reklamy, čo predstavovalo menej závažné obmedzenie súťaže. Súdy vyjadrili taký právny názor, že reguláciu formy reklamy nemožno považovať za obmedzujúcu. Treba zdôrazniť, že aj súdy v rozsudkoch posudzovali konanie SAK z toho pohľadu, akých oblastí sa týka a nie podľa počtu ustanovení Advokátskeho poriadku, v ktorých je obmedzenie uvedené. Prvostupňový orgán bude preto pri novom posúdení výšky pokuty postupovať podľa toho, aký bol rozsah protiprávneho konania, t.j. ktoré oblasti boli neprimeranou reguláciou zasiahnuté, a o ako závažné konanie ide, nie podľa toho, v koľkých ustanoveniach Advokátskeho poriadku sú obmedzenia upravené.

(31)	V tejto súvislosti Rada úradu konštatuje, že námietky účastníka konania, kde porovnáva úradom uloženú pokutu v rozkladom napadnutom rozhodnutí s pokutou uloženou v zrušených rozhodnutiach, sú pre stanovenie pokuty v tomto konaní irelevantné. Tým, že súd zrušil obe pôvodné rozhodnutia a vec vrátil úradu na nové konanie a rozhodnutie, je úrad povinný celou vecou zaoberať sa nanovo, pričom musí rešpektovať právny názor súdu. 

(32)	V tomto konkrétnom prípade to znamená, že úrad musí rešpektovať závery súdu ohľadom posúdenia protiprávnosti konania SAK, na základe toho nanovo rozhodnúť o konaní SAK a primerane tomu uložiť pokutu v súlade s § 38 ods. 10 zákona. Čo sa pôvodne uloženej pokuty týka, súd sa k výške pokuty nevyjadroval v tom smere, či je primeraná alebo neprimeraná spáchanému deliktu, čo ani nemohol, keďže na rozsah protiprávneho konania mal iný názor ako úrad. Súd sa vyjadril k zákonnosti postupu Rady úradu pri zmene uloženej pokuty, pričom uviedol, že v tomto prípade nešlo o protizákonný postup. Novo uložená pokuta je teda bez akéhokoľvek vzťahu k pôvodným zrušeným pokutám a treba ju posudzovať len vo vzťahu k posúdeniu protiprávneho konania, rešpektujúc kritériá stanovené v § 38 ods. 10 zákona.

(33)	Argumentácia účastníka konania týkajúca sa porušenia zásady zákazu reformatio in peius je z vyššie uvedených dôvodov irelevantná. Týka sa vzťahu pôvodného prvostupňového a pôvodného druhostupňového rozhodnutia, ktoré boli spoločne zrušené súdom. V tomto konaní ukladal úrad pokutu nanovo, teda nemohol žiadnym spôsobom porušiť zásadu zákazu reformatio in peius. Treba však zdôrazniť, že v tomto prípade súd pri preskúmavaní zákonnosti oboch zrušených rozhodnutí jednoznačne rozhodol, že Rada úradu pri zmene pokuty nepochybila a jej postup bol v súlade so zákonom. Rozsudok Krajského súdu v Bratislave bol potvrdený rozsudkom NS SR. 

(34)	Ohľadom námietok účastníka konania, ktoré okolnosti mal úrad 
pri ukladaní pokuty zohľadniť, Rada úradu uvádza nasledovný právny názor. 

(35)	Kritériá, ktoré má úrad zohľadniť pri ukladaní pokuty sú stanovené v § 38 ods. 10 zákona. Toto ustanovenie uvádza, ktoré okolnosti je úrad povinný zohľadniť a tiež ďalšie kritériá, ktoré zohľadňuje podľa toho, či sú pre daný prípad relevantné. Keďže § 38 ods. 10 stanovuje kritériá pre uloženie pokút za rôzne typy porušenia zákona, je logické, že niektoré okolnosti je možné vyhodnocovať len pri konkrétnych typoch porušenia (napr. neplnenie dohody obmedzujúcej súťaž v praxi nie je relevantné pre zneužitie dominantného postavenia a pod.). Úrad je teda povinný zohľadniť vždy všetky kritériá, ktoré sú pre daný prípad relevantné, avšak nie vždy všetky kritériá uvádzane v § 38 ods. 10 zákona. Z uvedených dôvodov takýto postup úradu nemôže byť považovaný 
za selektívny v tom zmysle, že by úrad svojvoľne rozhodoval, ktoré kritériá 
do úvahy vezme a ktoré nie. 

(36)	K namietaným prieťahom v konaní Rada úradu uvádza, že táto námietka nie je opodstatnená. Dĺžku konania na úrade upravujú lehoty na rozhodnutie stanovené v zákone (§ 30 zákona). Lehota na uloženie pokuty je upravená 
v § 38 ods. 8 zákona. Rada úradu konštatuje, že k prekročeniu týchto lehôt nedošlo. 

(37)	Účastník konania uvádza, že konanie na úrade trvá už štvrtý rok. Toto tvrdenie nie je presné. Správne konanie bolo začaté dňa 02.03.2005 a ukončené vydaním druhostupňového rozhodnutia 03.08.2006, išlo teda o dĺžku približne 1 roka a 5 mesiacov. Po podaní žaloby a následne odvolania bola vec až 
do 21.01.2009 (t.j. necelé 3 roky) predmetom súdneho preskúmania, pričom súd na rozhodnutie nemá určené lehoty. Dĺžku súdneho konania úrad neovplyvňuje. Spisový materiál bol úradu po vrátení veci na ďalšie konanie doručený súdom dňa 27.04.2009. Nové prvostupňové rozhodnutie bolo vydané dňa 23.10.2009, t.j. konanie prvého stupňa trvalo približne 6 mesiacov (resp. 10 mesiacov 
od právoplatnosti rozsudku). 

(38)	Právo na prerokovanie veci bez prieťahov, na ktoré sa odvoláva aj účastník konania, je zakotvené v čl. 48 Ústavy SR.  Podľa komentára k Ústave SR konanie bez zbytočných prieťahov nie je možné časovo presne ohraničiť. Základným kritériom pri hodnotení prieťahov je zložitosť veci, podmienená skutkovým stavom a platnou právnou úpravou konkrétnej veci, v ktorej štátny orgán (súd) koná (Nález ÚS SR sp. Zn. II. ÚS 26/1995 z 25.10.1995, uverejnený pod č. 7/1995 v ZnaU).

(39)	Rovnako, podľa čl. 6 Dohovoru o ľudských právach primeranosť trvania konania sa musí posudzovať podľa okolností prípadu. Treba prihliadať predovšetkým na zložitosť veci, správanie účastníka konania a na postup správnych alebo súdnych orgánov. 

(40)	Pre počítanie dĺžky konania je právne významnou aj otázka, nečinnosť ktorých orgánov sa má vziať do úvahy pri hodnotení primeranosti času spotrebovaného na konanie.   

(41)	V tomto prípade Rada úradu konštatuje, že konanie na úrade nemožno považovať za neprimerane dlhé vzhľadom na lehoty, ktoré zákon na konanie stanovuje, ani na obvyklú dĺžku konaní na úrade. Väčšina času namietaného účastníkom konania nebola spotrebovaná na konanie na úrade, ale uplynula počas súdneho konania.  Nie je preto dôvod na postup, ktorý navrhuje účastník konania, že by ním namietané prieťahy v konaní mali byť dôvodom na zníženie pokuty. 

(42)	K námietkam ohľadom vyhodnotenia skutočného dopadu na trh na účely stanovenia pokuty Rada úradu uvádza, že vzhľadom na charakter posudzovanej dohody obmedzujúcej súťaž ako dohody, ktorej cieľom je obmedzenie súťaže, nie je potrebné vyhodnocovať jej skutočný dopad na trh. Takéto dohody sú zakázané už na základe svojho škodlivého cieľa, ktorý v sebe obsahuje minimálne potenciál negatívneho dopadu na súťaž. Tento prístup potvrdzuje aj prax Krajského súdu v Bratislave a Najvyššieho súdu SR v prípadoch preskúmavania zákonnosti rozhodnutí úradu a Rady úradu a tiež prax Komisie, potvrdená rozhodnutiami európskych súdov. 

(43)	V tomto prípade preto prvostupňový orgán nebol povinný tak urobiť, avšak ak by sa skutočný negatívny dopad tejto dohody prejavil, malo by to vplyv 
na zvýšenie sankcie. 

(44)	Skutočnosť, že SAK zákon opakovane neporušovala, nie je dôvodom 
na zníženie sankcie. Naopak, pokiaľ by sa účastník konania dopustil recidívy, bolo by to dôvodom na zvýšenie sankcie.

(45)	Rada úradu neakceptuje ani námietku účastníka, že úrad je pri stanovení pokuty povinný ako poľahčujúcu okolnosť zohľadniť nezískanie majetkového prospechu. Zákon uvádza v § 38 ods. 10 kritériá, ktoré úradu slúžia 
na stanovenie výšky pokuty. Majetkový prospech nie je obligatórnym kritériom pre stanovenie pokuty. Úrad ho vyčísľuje tam, kde je to vzhľadom na povahu porušenia objektívne možné, čo nie je tento prípad. Majetkový prospech však nepredstavuje okolnosť, ktorá by priamo ovplyvňovala výšku pokuty, t.j. nejde o priťažujúcu/poľahčujúcu okolnosť v prípade jeho nedosiahnutia. Pokiaľ je možné majetkový prospech vyčísliť, účelom takéhoto vyčíslenia je porovnanie, či úradom stanovená pokuta majetkový prospech z protiprávneho konania prevyšuje, pretože iba vtedy pokuta plní svoju preventívnu a represívnu funkciu. V inej súvislosti vyčíslenie majetkového prospechu nemá význam. 

(46)	Skutočnosť, že prijatie Advokátskeho poriadku sa uskutočnilo 
na Konferencii advokátov, išlo o demokratický postup a výraz práva 
na samosprávu, nie je možné vyhodnotiť ako okolnosť svedčiacu v prospech účastníka konania. Zmyslom samosprávy je možnosť daných subjektov zvoliť si pre nich najvhodnejšiu úpravu, teda nejde o právne normy stanovené direktívne štátom. Samosprávne normy však nesmú byť v rozpore s platnou legislatívou. V tomto prípade naopak situácia svedčí v neprospech účastníka konania, ktorý si aj napriek tomu, že SAK je združením advokátov, ktorí by mali byť subjektmi znalými práva, zvolil riešenie v rozpore s platnou legislatívou, t.j. so súťažným právom.  

(47)	Účastník konania uvádza, že k prijatiu predmetných ustanovení viedli SAK legitímne dôvody, konkrétne ochrana klienta. Táto námietka súvisí so samotným posúdením protiprávnosti konania. Touto otázkou sa zaoberali oba súdy 
pri preskúmaní pôvodných zrušených rozhodnutí a dospeli k záveru, že posudzované obmedzenia nie sú primerané záujmu, ktorý mali chrániť. Úrad 
pri vydaní rozkladom napadnutého rozhodnutia postupoval podľa právneho názoru súdu. Rada úradu konštatuje, že táto námietka nesúvisí s posúdením výšky pokuty. 

4.	Výrok rozhodnutia

(48)	Rada úradu považuje za potrebné vyjadriť sa aj k výroku prvostupňového rozhodnutia. Výrok rozhodnutia je v záujme presnosti potrebné doplniť o určenie, že ide o dohodu obmedzujúcu súťaž vo forme rozhodnutia združenia podnikateľov podľa § 4 ods. 2 písm. c) zákona. 

(49)	Prvostupňový orgán vo výroku svojho rozhodnutia uviedol, že dohoda je zakázaná podľa § 4 ods. 4 zákona. Toto ustanovenie však neobsahuje všeobecný zákaz dohôd obmedzujúcich súťaž, ale týka sa prípadov, kedy sa zákaz vzťahuje len na časť dohody obmedzujúcej súťaž. Rada úradu uvádza, že vo výroku rozhodnutia je potrebné pri konštatovaní zákazu uviesť aj § 4 ods. 1 zákona, ktoré predstavuje všeobecný zákaz dohôd obmedzujúcich súťaž. 

(50)	Vzhľadom na vyššie uvedené Rada úradu na svojom zasadnutí dňa 
26. februára 2010 rozhodla tak, ako je uvedené vo výroku tohto rozhodnutia. Prvostupňový orgán je na základe § 59 ods. 3 správneho poriadku právnym názorom Rady úradu vyjadreným v tomto rozhodnutí viazaný.

Poučenie: 

	Proti tomuto rozhodnutiu sa podľa § 61 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov nemožno odvolať. Proti tomuto rozhodnutiu možno podať žalobu podľa § 247 Občianskeho súdneho poriadku na Krajský súd v Bratislave do dvoch mesiacov od jeho doručenia.  

			
	                                                                  Danica Paroulková
                                                                                  predsedníčka 
                                                                  Rady Protimonopolného úradu  SR

Rozhodnutie sa doručí:

1.	Mgr. Marek Benedik, advokát, Advokátska kancelária, Rudnayovo námestie č. 6, 811 01 Bratislava
2.	Protimonopolný úrad SR, odbor dohôd obmedzujúcich súťaž, Drieňová 24, 826 03 Bratislava.