PROTIMONOPOLNÝ ÚRAD SLOVENSKEJ REPUBLIKY

                        ROZHODNUTIE

Číslo:	2004/KV/P/2/168	Bratislava 20. 8. 2004

		

Predsedníčka Protimonopolného úradu Slovenskej republiky v Bratislave ako orgán príslušný na konanie podľa § 61 ods.2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov na základe rozsudku Najvyššieho súdu Slovenskej republiky sp.zn. Sž-o-NS 15/03 zo dňa 18. februára 2004 vo veci rozkladu podaného podnikateľom PST-Slovakia, a.s., Ľ. Štúra 784, 029 01 Námestovo proti rozhodnutiu Protimonopolného  úradu Slovenskej republiky, odboru dohôd obmedzujúcich súťaž č. 2002/KV/1/1/031 zo dňa  27.2.2002 na návrh osobitnej komisie takto

                                                 rozhodla

podľa § 59 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov, tak že  zamieta  rozklad  podnikateľa  PST-Slovakia, a.s., Ľ. Štúra 784, 029 01 Námestovo (v súčasnosti SN Slovakia, a.s., Levočská 9, 080 01 Prešov) a potvrdzuje rozhodnutie Protimonopolného úradu Slovenskej republiky, odboru dohôd obmedzujúcich súťaž č.  2002/KV/1/1/031 zo dňa 27.2.2002.

         

 Odôvodnenie:

Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, odbor dohôd obmedzujúcich súťaž (ďalej len „úrad“), vydal dňa 27.02.2002 rozhodnutie č. 2002/KV/1/1/031, ktorým rozhodol, že podľa § 5 ods. 4 zákona č. 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon“), Zmluva o výhradnom predaji extrudovaných výrobkov zo dňa 27.09.1999 (ďalej len „Zmluva“), uzatvorená medzi podnikateľmi PROVEST, spol. s r.o., Oravická 633/31, Trstená (ďalej len „PROVEST, spol. s.r.o“) a PST – Slovakia, a.s., Ľ. Štúra 784, 029 01 Námestovo (ďalej len „PST- Slovakia, a.s.“) je v časti IV. v znení: „.....Obaja účastníci tejto zmluvy stanovili jednotné predajné ceny pre prípadných ďalších predajcov, s ktorými bude uzatvárať obchody výhradný predajca.“ dohodou obmedzujúcou súťaž, obsahujúcou priame určenie cien tovaru podľa § 3 ods. 2 písm. a) zákona a je zakázaná, pretože nespĺňa súčasne podmienky podľa § 5 ods. 4 písm. a) až d) zákona. Rovnako úrad rozhodol, že podľa § 5 ods. 4 zákona sa zákaz podľa § 3 zákona do 31.12.2005 nevzťahuje na časti I., II. a III. Zmluvy, pretože súčasne spĺňajú podmienky podľa § 5 ods. 4 písm. a) až d) zákona. 

Rozhodnutiu úradu č. 2002/KV/1/1/031 predchádzalo rozhodnutie druhostupňového orgánu č. 2001/KV/P/2/306 zo dňa 31.10.2001, ktorým bolo zrušené pôvodné rozhodnutie prvostupňového orgánu č. 2001/KV/1/1/59 zo dňa 28.02.2001 a vec vrátená na nové prejednanie a rozhodnutie.

Dňa 19.03.2002 bol úradu podnikateľom PST – Slovakia, a.s. doručený rozklad (list č. 1345/2002) proti rozhodnutiu č. 2002/KV/1/1/031 zo dňa 27.02.2002.

	Na základe podaného rozkladu predsedníčka Protimonopolného úradu Slovenskej republiky (ďalej len „ predsedníčka úradu“ ) na návrh osobitnej komisie rozhodnutím č. 2002/KV/P/2/127 zo dňa 14.06. 2002 rozhodla tak, že rozklad zamietla  a rozhodnutie úradu č. 2002/KV/1/1/031 zo dňa  27.02. 2002 potvrdila.

	Proti tomuto rozhodnutiu predsedníčky úradu podal podnikateľ PST-Slovakia, a.s. žalobu, na základe ktorej Najvyšší súd Slovenskej republiky rozsudkom  sp. zn. 7 Sž 89/02 zo dňa 10. decembra  2002 rozhodnutie  predsedníčky úradu zrušil a vec vrátil na ďalšie konanie. Proti tomuto rozsudku podal odvolanie Protimonopolný úrad Slovenskej republiky. O odvolaní rozhodol Najvyšší súd Slovenskej republiky (ďalej len „odvolací súd“) rozsudkom sp. zn. Sž-o-NS 15/03 zo dňa 18. februára 2004, ktorým rozsudok Najvyššieho súdu Slovenskej republiky z 10. decembra  2002, sp. zn.  7 Sž 89/02 potvrdil.

	Odvolací súd potvrdil výrok prvostupňového rozhodnutia Najvyššieho súdu Slovenskej republiky, nestotožnil sa však s jeho odôvodnením.

	Odvolací súd dospel k záveru, že cit. „ ...boli dôvody na zrušenie rozhodnutia žalovaného (hoci na rozdiel od prvostupňového súdu ich vidí najmä v nepreskúmateľnosti rozhodnutia žalovaného, pre nedostatok dôvodov)...“

	Odvolací súd konkretizoval vo svojom rozsudku nepreskúmateľnosť rozhodnutia predsedníčky úradu  v nasledovnom:

1. Odvolací súd dospel k záveru, že v správnom konaní nebola dôsledne dodržaná  zásada materiálnej pravdy.
 
2. Odvolací  súd konštatoval, že  cit. “V rozhodnutí o rozklade (str.3, tretí odsek) sú síce uvedené dôvody, na základe ktorých podľa názoru žalovaného nebolo potrebné posudzovať faktúry, t.j. nebolo potrebné  vykonať dôkaz, ktorý navrhol žalobca. Uvedené skutočnosti sú však na všeobecnej rovine. Z tohto dôvodu sú podľa názoru odvolacieho  súdu  nedostatočne presvedčivé pre záver, že tento dôkaz nebolo potrebné vykonať. “

3. Odvolací súd ďalej vo svojom rozsudku uvádza  cit. „V spisovom materiáli sa nenachádza  fotokópia  rozsudku Európskeho súdu pre ľudské práva, ktorú uvádza žalobca vo svojich podaniach ( rozsudok vo veci Marléne Kress v Francúzsko zo dňa 7. júna 2001).....bude úlohou žalovaného v ďalšom konaní vyporiadať sa aj s touto námietkou.“

4. V rozsudku odvolací súd ďalej uvádza cit. „To znamená, že úlohou žalovaného bude doplniť dokazovanie v záujme náležitého zistenia skutkového stavu veci (vyhodnotiť navrhované faktúry, prípadne vykonať ďalšie dôkazy), alebo ak  dospeje k záveru, že ďalšie  dokazovanie nie je potrebné, v odôvodnení rozhodnutia sa náležite vysporiadať so všetkými predloženými dôkazmi.“

5. Protimonopolný úrad Slovenskej republiky sa mal podľa názoru odvolacieho súdu tiež vysporiadať  s námietkami  PST-Slovakia, a.s.  ohľadne vydaného  stanoviska.

6. Rovnako podľa názoru odvolacieho súdu Protimonopolný úrad Slovenskej republiky nedostatočne odôvodnil  správnosť aplikácie hmotnoprávneho predpisu a nevysporiadal sa so všetkými námietkami, ktoré boli uvedené ohľadne aplikácie hmotnoprávneho predpisu  v rozklade.

Predsedníčka úradu, riadiac sa názorom odvolacieho súdu, na základe podnikateľom PST-Slovakia, a.s.  podaného rozkladu, podľa  § 59  ods. 1 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov  opätovne preskúmala rozhodnutie úradu č. 2002/KV/1/1/031 zo dňa 27.2.2002, ako aj konanie, ktoré mu predchádzalo a dospela k nasledovným zisteniam a záverom.

V podanom rozklade podnikateľ PST-Slovakia, a.s. namietal nasledovné skutočnosti :

1. „....zmluva bola posúdená nie podľa toho ustanovenia, ktoré platilo v čase, keď bola zmluva uzavretá....Pretože zmluva bola podpísaná dňa 27. septembra 1999, bola podpísaná plne v súlade s vtedy platným znením § 5 ods. 1, podľa ktorého sa zákaz podľa § 3 a 4 na dohody uvedené v ods. 1 nevzťahuje....“

2. „....Nepopierame, že predmetná zmluva obsahuje čl. IV., kde sa takáto dohoda uvádza, ale toto dojednanie zostalo len na papieri a do praxe nebolo uvedené. Protimonopolný úrad sa nemôže odôvodnene opierať o toto dojednanie, pretože nespĺňa požiadavku zákona (§ 3 ods. 2 písm. a)). V tomto prípade totiž nebola určená nijaká cena, a to ani priamo ani nepriamo. Napriek tomu, že sme dožiadali úrad, aby nám oznámil, aká cena bola podľa jeho názoru dojednaná...Úrad tejto našej požiadavke nevyhovel, čím potvrdil, že ju sám nezistil....Ešte výraznejší dôkaz poskytuje 107 faktúr, ktoré sme Vám zaslali listom zo dňa 24. októbra 2001, z ktorých vyplýva, že nijaké jednotné predajné ceny neexistovali.“

3. „...Správny orgán nemá právo selektovať dôkazy, ktoré vyhodnotí a ktoré nie.....V odôvodnení sa správny orgán musí vysporiadať so všetkými predloženými dôkazmi. Nestačí ich len uviesť, ale musí vykonať hodnotenie jednotlivých dôkazov. Správny orgán musí tiež odôvodniť použitie právnej normy, ktorú v rozhodnutí uvedie. Toto sa nestalo.“

I. Účastníci konania

	Predsedníčka úradu po opätovnom preskúmaní zistila, že prvostupňový orgán správne určil účastníkov konania,  a to podnikateľa PST- Slovakia, a.s. a podnikateľa PROVEST, spol. s r.o., ako zmluvné strany preskúmavanej Zmluvy. 

	Účastníkmi konania  sú podľa  § 12 ods. 2 zákona navrhovateľ a podnikatelia, o ktorých právach, právom chránených záujmoch alebo povinnostiach ustanovených týmto zákonom sa má rozhodnúť.
Podnikateľ PROVEST spol. s r.o. je na jednej strane navrhovateľom v konaní, ako aj zmluvnou stranou Zmluvy, preto spĺňa vyššie citované ustanovenie zákona. Rovnako spĺňa vyššie citované ustanovenie zákona  aj podnikateľ PST-Slovakia, a.s. ako druhá zmluvná strana Zmluvy, o ktorého právach a povinnostiach sa  rozhoduje.

	Obe zmluvné strany sú podnikatelia zapísaní v obchodnom registri a podliehajú teda osobnej pôsobnosti zákona v zmysle § 2 ods.1 zákona.

	V priebehu konania však z výpisu z obchodného registra, doručeného Protimonopolnému úradu Slovenskej republiky na základe žiadosti  registrovým súdom v Prešove  (list zaevidovaný pod číslom 3619/2004), predsedníčka úradu zistila, že odo dňa 24.02.2004 došlo k zmene obchodného mena podnikateľa PST-Slovakia, a.s. na SN Slovakia, a.s., k zmene sídla tohto podnikateľa, ako aj k zmene štatutárneho orgánu. K zániku tohto podnikateľa však nedošlo, o čom svedčí aj ponechanie toho istého IČO. Pre lepšiu zrozumiteľnosť používa predsedníčka úradu na účely tohto rozhodnutia v ďalšom texte obchodné meno PST-Slovakia, a.s..

II. Aplikácia  právnych predpisov 

	Úrad v rozkladom napadnutom rozhodnutí rozhodoval podľa zákona č. 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov, voči čomu smerovala jedna z námietok podávateľa rozkladu uvedená vyššie pod bodom 1.
	Predsedníčka úradu zastáva názor, že postup prvostupňového orgánu pri aplikácii právnych predpisov bol správny, v prvostupňovom rozhodnutí však absentuje zdôvodnenie aplikácie právneho predpisu. Správnosť postupu prvostupňového orgánu je podľa predsedníčky úradu odôvodnená nasledovným.

Zmluva medzi podnikateľmi PROVEST, spol. s r.o a PST-Slovakia, a.s.  bola uzatvorená dňa 27. septembra 1999. V tom čase bol účinný zákon č. 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení zákona č. 240/1998 Z.z. (ďalej len „ zákon č. 188/1994 Z.z. v znení zákona č. 240/1998 Z.z.). V zmysle § 3  ods. 1 zákona č. 188/1994 Z.z. v znení zákona č. 240/1998 Z.z. boli dohody a zosúladené postupy podnikateľov, ako aj rozhodnutia združení podnikateľov, ktoré majú za cieľ alebo môžu mať za následok obmedzovanie súťaže zákazané, pokiaľ tento zákon neustanovoval inak. 

V zmysle § 5 ods. 1 zákona č. 188/1994 Z.z. v znení zákona č. 240/1998 Z.z   sa zákaz podľa § 3 a 4 nevzťahoval na dohody obmedzujúce súťaž, ktoré súčasne splnili podmienky uvedené v  § 5 ods. 1 pod písm. a) až d) tohto zákona. Získanie výnimky pre dohodu obmedzujúcu súťaž si nevyžadovalo vydanie žiadneho individuálneho správneho aktu, ale táto platila ex lege. Splnenie štyroch hmotnoprávných podmienok si v danom období posúdili podnikatelia sami.

V zmysle bodu  VIII. sa  Zmluva uzatvára na dobu určitú do 31.12.2010. Platnosť a účinnosť nadobúda táto zmluva dňom jej podpísania  27. septembra 1999.

Bod. IX. Zmluvy uvádza cit.: „ Obaja účastníci zmluvy sa dohodli na tom, že ju počas účinnosti nie je možné vypovedať ani jednou zo zúčastnených strán.“.

Konanie sa začalo na úrade dňa 30.11. 2000.

V čase začatia konania už bol  účinný zákon č. 121/2000 Z.z. ktorým sa mení a dopĺňa zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení zákona č. 240/1998  Z.z. (ďalej len „novela“ ).

Táto novela bola publikovaná v Zbierke zákonov dňa 13. apríla 2000. V zmysle čl. II. novely   táto nadobudla účinnosť dňom vyhlásenia.

Predmetnou novelou došlo k zmene pôvodného § 5, t.j. § 5 zákona č. 188/1994 Z.z.. v znení zákona č. 240/1998 Z.z., tak, že  vyňatie zo zákonného zákazu priamo zákonom pre dohody obmedzujúce súťaž spĺňajúce súčasne štyri podmienky, ktorých splnenie si podnikatelia posúdili sami, sa  zmenilo na vyňatie výlučne prostredníctvom individuálneho správneho aktu Protimonopolného úradu Slovenskej republiky.

Novela obsahuje prechodné ustanovenie iba vo vzťahu  k dohodám obmedzujúcim súťaž v poľnohospodárskej výrobe, iné prechodné ustanovenia novela  neobsahuje.

Podnikateľ PROVEST, spol. sr.o. svojím podaním zo dňa 29.11.2000 žiadal  o vydanie rozhodnutia o negatívnom ateste podľa § 5 ods. 3 zákona, (zákona č. 188/1994 Z.z. v znení zákona č. 240/1998 Z.z. a zákona č. 121/2000 Z.z.).  Svoje podanie zo dňa 29.11.2000 podnikateľ PROVEST, spol. s r.o. doplnil listom, ktorým žiadal aj o vydanie rozhodnutia v zmysle § 5 ods. 4 zákona, t.j. o vydanie rozhodnutia o individuálnej výnimke. O týchto podaniach bolo rozhodované v samostatných konaniach vychádzajúc z toho, že správny poriadok nebráni tomu, aby sa do jedného podania zahrnulo viacero návrhov.

Aplikácia  § 5  v jeho  znení pred novelou, teda pred dňom 13. apríla 2000, kedy nastala účinnosť  zákona č. 121/2000 Z.z.,   nebola v čase konania začatého dňa 30.11.2000 na úrade pri preskúmavaní  Zmluvy možná, nakoľko § 5  bol novelou zmenený a v novele neexistovali prechodné ustanovenia, ktoré by umožnili v určitom rozsahu aplikáciu už zrušeného  právneho  ustanovenia, teda pôvodného § 5 v takom znení, ako ho poznal zákon pred účinnosťou novely.

V prípade, keď zákon neobsahuje prechodné ustanovenia, je potrebné aplikovať v dobe konania účinný zákon, t.j. v danom prípade vtedy účinný zákon č.188/1994 Z.z. v znení zákona č. 240/1998 Z.z. a zákona č. 121/2000 Z.z.. Takto aj prvostupňový orgán v konaní postupoval.

Úrad konal aj v súlade so zákazom priamej retroaktivity  (Čl. 1 Ústavy Slovenskej republiky).

Rozhodujúcou skutočnosťou je, že úrad posudzoval Zmluvu, ktorá v čase konania a vydania rozhodnutia úradu existovala. Zároveň úrad neposudzoval podľa novely zákona ( t.j. zákona č. 121/2000 Z.z.) vznik právneho vzťahu, teda neaplikoval novelu zákona do minulosti, čo by bolo jednoznačne v rozpore s princípom zákazu priamej retroaktivity. Rovnako neboli aplikáciou novely zákona v žiadnom prípade  odňaté účastníkom konania práva nadobudnuté do účinnosti novely, t.j. do 13. apríla 2000.

V prípade predmetnej posudzovanej  Zmluvy ide o priebehový, resp. trvajúci správny delikt, spočívajúci v tomto prípade vo vyvolaní protiprávneho stavu, (uzavretie samotnej Zmluvy, ktorá je v rozpore so zákonom) a jeho následnom udržiavaní (udržiavanie Zmluvy v účinnosti).
 
V zmysle § 5 ods. 4 zákona (v znení novely) na základe  žiadosti podnikateľov úrad mohol rozhodnúť, že zákaz podľa  § 3 a 4 zákona sa na čas určený  v rozhodnutí úradu nevzťahuje  na dohody obmedzujúce súťaž, ak tieto dohody súčasne spĺňajú podmienky stanovené v písmenách a) až d).

Na základe žiadosti podanej v súlade s týmto vyššie citovaným ustanovením § 5 ods. 4 zákona,  úrad posúdil predloženú Zmluvu, či táto spĺňa súčasne podmienky stanovené zákonom,  pričom vychádzal zo skutkového stavu existujúceho v čase vydania rozhodnutia, teda posudzoval Zmluvu, ktorá v čase rozhodovania existovala.

Z tohto pohľadu nie je rozhodujúce, kedy bola Zmluva uzatvorená. Predmetom rozhodnutia v zmysle §  5 ods. 4 zákona (v znení novely) je totiž posúdenie  určitej dohody obmedzujúcej súťaž, či táto spĺňa zákonom stanovené podmienky pre jej vyňatie zo zákazu,  ako aj určenie času, na aký táto výnimka môže byť dohode obmedzujúcej súťaž udelená. Samotné posúdenie štyroch podmienok stanovených zákonom  má iba deklaratórny charakter, ktorým sa iba deklaruje, že tu určitý právny stav existuje alebo naopak neexistuje, avšak udelenie výnimky na určitý čas už má konštitutívny charakter. Vytvára sa ním nový právny stav, keď dohoda obmedzujúca súťaž bude na základe právoplatného rozhodnutia na určitú dobu do budúcnosti vyňatá spod zákonného zákazu. Zákon (v znení novely) neumožňuje priznať výnimku zo zákazu dohôd obmedzujúcich súťaž s retroaktívnym účinkom a preto účinky nastávajú až právoplatnosťou rozhodnutia.

Úrad v prvostupňovom konaní posudzoval ustanovenia Zmluvy z pohľadu, či tieto spĺňajú ku dňu vydania rozhodnutia štyri hmotnoprávne podmienky podľa zákona  a či teda môže byť Zmluva do budúcnosti vyňatá zo zákazu prostredníctvom rozhodnutia úradu, tzv. individuálnej výnimky. V danom prípade nebolo preto rozhodujúce, že Zmluva bola uzavretá pred nadobudnutím účinnosti novely, keďže ustanovenia Zmluvy sa neposudzovali za obdobie do účinnosti novely.

V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že obmedzenie hospodárskej súťaže formou priameho alebo nepriameho  určenia cien  tovaru  bolo zakázané podľa zákona v znení pred účinnosťou novely, ako aj v znení po účinnosti novely.

Ani podľa zákona č. 188/1994 Z.z. v znení zákona č. 240/1998 Z.z., t.j. v období pred účinnosťou novely, nemohli byť ex lege vyňaté také dohody obmedzujúce súťaž, ktoré  súčasne nesplnili v zákone stanovené štyri podmienky. Hmotnoprávny obsah štyroch podmienok sa novelou  nezmenil. Novelou sa nemenil ani obsah ustanovenia § 3 a § 4 zákona, preto zakázanými boli aj pred účinnosťou novely aj po jej účinnosti tie isté dohody obmedzujúce súťaž.

 Obmedzenie  formou priameho alebo nepriameho určenia cien tovaru nemohlo požívať výhodu individuálnej výnimky v zmysle § 5 ods. 4 zákona   a nemohlo byť v žiadnom prípade vyňaté ani priamo zákonom (ex lege) zo zákazu, nakoľko ide o jedno z najzávažnejších porušení pravidiel hospodárskej súťaže, čo je odôvodnené v tomto rozhodnutí nižšie.

Vzhľadom na vyššie uvedené sa predsedníčka úradu nestotožňuje s názorom uvedeným v rozklade, že došlo k porušeniu ustanovenia § 5 ods. 4 zákona č. 188/1994 Z.z. v znení zákona č. 240/1998 Z.z..

Ustanovenie § 5 ods. 4 zákona č. 188/1994 Z.z. v znení zákona č. 240/1998 Z.z. ustanovovalo, že podnikatelia môžu požiadať úrad o rozhodnutie, či jednotlivé dohody obmedzujúce súťaž podľa § 3 a 4 spĺňajú podmienky uvedené v odseku 1. 

Dokonca aj v samotnom návrhu podnikateľ PROVEST, spol. s r.o. žiadal o vydanie rozhodnutia  v zmysle § 5 ods. 3 zákona, čo následne listom doplnil o vydanie rozhodnutia podľa § 5 ods. 4 zákona. Z uvedeného vyplýva, že rovnako navrhovateľ predpokladal vydanie rozhodnutia podľa zákona (v znení novely), keďže vydanie rozhodnutia podľa ustanovenia § 5 ods. 3 zákona č. 188/1994 Z.z. v znení zákona č. 240/1998 Z.z. by ani nebolo možné, keďže tento zákon v § 5 ods. 3 ustanovoval, že cit.: “Protimonopolný úrad Slovenskej republiky môže žiadať od podnikateľov, aby preukázali, že ich dohody obmedzujúce súťaž spĺňajú podmienky uvedené v odseku 1.“ V danom prípade teda ide o inú skutočnos,ť a to o oprávnenie úradu.

Je potrebné tiež uviesť, že zákon č. 188/1994 Z.z. bol zrušený zákonom č. 136/2001 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky (ďalej len „zákon č. 136/2001 Z.z.“) účinným od 1. mája 2001.

Podľa  § 44 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z.z.  právne vzťahy vzniknuté pred dňom nadobudnutia účinnosti tohto zákona sa posudzujú podľa doterajších predpisov.

Podľa § 44 ods. 2 zákona č. 136/2001 Z.z. konania začaté pred dňom nadobudnutia účinnosti tohto zákona sa dokončia podľa doterajších predpisov.

Vzhľadom na vyššie citované prechodné ustanovenia je potrebné postupovať podľa zákona č. 188/1994 Z.z. v znení neskorších predpisov, nakoľko právny vzťah- Zmluva, vznikol a konanie na úrade začalo pred účinnosťou zákona č. 136/2001 Z.z.

III. Určenie relevantného trhu

Podnikateľ PROVEST spol. s r.o. doručil úradu žiadosť o posúdenie Zmluvy v zmysle § 5 ods. 4 zákona. 

Predsedníčka úradu sa stotožňuje s názorom prvostupňového orgánu, že Zmluva upravuje vzťahy medzi spoločnosťou PROVEST, spol. s r.o. ako predávajúcim a spoločnosťou PST-Slovakia, a.s. ako kupujúcim a zároveň výhradným predajcom, t.j. distribútorom výrobkov PROVEST, spol. s r.o..

Prvostupňvoý orgán zadefinoval správne relevantný trh vychádzajúc z § 7 ods. 3 zákona, ktorý  ustanovuje, že relevantný trh je súbeh ponuky a dopytu takých tovarov, ktoré sú  na uspokojenie  určitých  potrieb spotrebiteľov zhodné alebo vzájomne zastupiteľné.

Relevantný trh predstavuje určitý priestor, v ktorom sa posudzuje určité správanie sa podnikateľa  a  zmeny súťažných podmienok. 

Relevantný trh bol správne zadefinovaný z pohľadu vecného a priestorového.

Vecný, resp. tovarový relevantný trh bol  zadefinovaný ako trh veľkoobchodnej distribúcie cereálnych výrobkov. Tovarový relevantný trh zahŕňa zhodné alebo vzájomne zastupiteľné  tovary schopné uspokojiť určitú potrebu užívateľov.

Vzájomne zastupiteľnými tovarmi sú tovary, ktoré sú zastupiteľné  najmä z hľadiska ich fyzikálnych  a technických  charakteristík, ceny a účelu použitia.

Pri zadefinovaní relevantného trhu vychádzal prvostupňový orgán správne predovšetkým zo samotného predmetu  Zmluvy, ktorým  je v zmysle článku I. Zmluvy cit.: „..výhradný odber a predaj extrudovaných  ochutených  a neochutených výrobkov z obilia a strukovín, vyrábaných v čase vzniku tejto zmluvy predávajúcim PROVEST spol. s r.o. so sídlom v Trstenej  a ktorých špecifikácia tvorí prílohu tejto zmluvy ako všetkých výrobkov, o ktoré v období platnosti tejto zmluvy predávajúci rozšíri výrobu a predaj extrudovaných výrobkov z obilia a strukovín.“
Prvostupňový orgán správne posúdil, že v danom prípade sa súbeh ponuky a dopytu stretáva na trhu predaja cereálnych výrobkov od výrobcu k distribútorovi-úroveň veľkoobchodnej distribúcie. Z pohľadu zastupiteľnosti totiž možno konštatovať, že predaj cereálnych výrobkov z pohľadu užívateľa, v tomto prípade distribútora – kupujúceho PST-Slovakia, a.s. nie je zastupiteľný poskytovaním iného tovaru.

Priestorový relevantný trh je vymedzený územím, na ktorom sú súťažné podmienky také homogénne, že toto územie môže byť odčlenené od ostatných území s odlišnými súťažnými  podmienkami. Je to územie, v rámci ktorého sú vyrábané alebo predávané tovary považované užívateľmi za vzájomne zameniteľné.

Ako priestorový relevantný trh prvostupňový orgán správne určil územie Slovenskej republiky, nakoľko ponuka  tovarov tvoriacich predmet Zmluvy a dopyt po nich sa stretáva, resp. zahŕňa celé územie Slovenskej republiky. Súčasne obaja podnikatelia v čase účinnosti Zmluvy pôsobili v rámci celého územia Slovenskej republiky. Územie Slovenskej republiky  preto možno považovať za homogénne územie z pohľadu súťažných podmienok v oblasti veľkoobchodnej distribúcie cereálnych výrobkov.

IV. Udelenie individuálnej výnimky 

Cieľom súťažného práva tak v slovenskom, ako aj v komunitárnom kontexte je chrániť súťaž na trhu, na čo slúži aj posúdenie dohody obmedzujúcej súťaž z pohľadu kumulatívneho  splnenia štyroch podmienok, ktoré predstavuje prostriedok na dosiahnutie prospechu pre spotrebiteľa a zabezpečenie efektívnej alokácie zdrojov.

Pri posúdení Zmluvy prvostupňový orgán teda správne vychádzal z § 3 zákona a § 5 ods. 4 zákona.

V zmysle § 3  ods. 1 zákona sú dohody a zosúladené postupy podnikateľov, ako aj rozhodnutia  združení podnikateľov, ktoré majú za cieľ  alebo môžu mať za následok obmedzenie súťaže zakázané, ak zákon neustanovuje inak.

Podľa § 5 ods. 4 zákona môže úrad na základe žiadosti podnikateľov rozhodnúť, že zákaz podľa § 3 a § 4 zákona sa na čas určený v rozhodnutí úradu nevzťahuje na dohody obmedzujúce súťaž, ak tieto dohody súčasne
a)	prispievajú  k zlepšeniu výroby alebo distribúcie  tovaru alebo k podpore technického a hospodárskeho rozvoja,
b)	poskytujú užívateľom primeranú časť prospechu z toho vyplývajúcu,
c)	neukladajú účastníkom dohody obmedzujúcej súťaž také obmedzenia, ktoré nie sú nevyhnutné na dosiahnutie týchto cieľov,
d)	neumožňujú účastníkom dohody obmedzujúcej súťaž vylúčiť súťaž vo vzťahu k podstatnej časti dotknutého tovaru.

Predsedníčka úradu sa stotožňuje s názorom prvostupňového orgánu, že pri posudzovaní Zmluvy bolo potrebné posúdiť jej protisúťažné i prosúťažné aspekty.
Aby  bolo možné posudzovať Zmluvu v zmysle § 5 ods. 4 zákona,  je v prvom rade nevyhnutné posúdiť jej obsah, teda či ide o dohodu obmedzujúcu súťaž. 
Pri analýze a posudzovaní splnenia štyroch podmienok umožňujúcich individuálne vyňatie dohody obmedzujúcej súťaž zo zákonného zákazu je potrebné postupovať v súlade s cieľom udržania efektívnej súťaže, bez zohľadňovania súkromných záujmov podnikateľských subjektov - strán takejto dohody obmedzujúcej súťaž. V prípade, ak dohoda obsahujúca obmedzenie hospodárskej súťaže prináša objektívne, značne pozitívne prínosy, ktoré  kompenzujú nevýhody spôsobené  obmedzením súťaže, pričom obmedzenie súťaže musí byť nevyhnutné na dosiahnutie  zlepšenia a pozitívnych prínosov, je možné pri splnení zákonných kritérií (štyroch podmienok)  rozhodnúť o jej individuálnom vyňatí spod zákonného zákazu dohôd obmedzujúcich súťaž formou rozhodnutia. Samotné posúdenie predmetných podmienok zahŕňa aj  posúdenie  budúcich  protisúťažných aspektov dohody na predpokladané trhové podmienky, pri porovnaní situácie, ak by daná dohoda obmedzujúca súťaž, v tomto prípade Zmluva, nebola uzatvorená.

Úrad  postupoval správne, keď zhodnotil Zmluvu ako dohodu obmedzujúcu súťaž. Možno sa stotožniť s názorom vyjadreným  v prvostupňovom rozhodnutí, že časti Zmluvy čl.  I., II. a III. v znení :

Čl. I „Predmetom zmluvy je výhradný odber a predaj extrudovaných a neochutených výrobkov z obilia a strukovín vyrábaných v čase vzniku tejto zmluvy predávajúcim PROVEST, spol. s r.o. so sídlom v Trstenej a ktorých špecifikácia tvorí prílohu tejto zmluvy ako aj všetkých výrobkov, o ktoré v období platnosti tejto zmluvy predávajúci rozšíri výrobu a predaj extrudovaných výrobkov z obilia a strukovín.“

Čl. II „Táto zmluva sa dojednáva ako zmluva o výhradnom predaji s týmito náležitosťami:
a) tovar definovaný v čl. I. a prílohe tejto zmluvy
b) zemepisné územie pre právo výhradného predaja: Slovenská republika, všetky štáty týchto kontinentov: Európy, Ázie, Afriky, Ameriky, Austrálie
c) záväzok predávajúceho: predávajúci sa zaväzuje, že nebude po dobu platnosti tejto zmluvy predávať tovar opísaný v čl. I iným kupujúcim /odberateľom/“.

Čl. III „Predávajúci sa zaväzuje vyrobiť a predať kupujúcemu a kupujúci sa zaväzuje kúpiť a do obchodnej siete ako výhradný predajca v zmluvne dohodnutej teritoriálnej oblasti špecifikovanej v čl. II. zmluvy predávať výrobky predávajúceho počas platnosti tejto zmluvy. Predávajúci v prípade, že sa mu prihlási ďalší kupujúci bez vedomia kupujúceho - výhradného predajcu, je povinný odkázať ho s požiadavkou kúpy extrudovaných výrobkov na kupujúceho.
Ak predávajúci predá výrobky, ktoré sú predmetom tejto zmluvy iným odberateľom, či už priamo alebo nepriamo tak, že sa budú predávať na trhoch v zmluvne dohodnutej teritoriálnej oblasti, má právo kupujúci - výhradný predajca od zmluvy odstúpiť. Odstúpenie je účinné dňom jeho doručenia predávajúcemu.
 Ak kupujúci odoberie výrobky, ktoré sú predmetom tejto zmluvy od iných odberateľov, či už priamo alebo nepriamo tak, že sa budú predávať na trhoch v zmluvne dohodnutej teritoriálnej oblasti, má právo predávajúci od zmluvy odstúpiť. Odstúpenie je účinné dňom jeho doručenia kupujúcemu - výhradnému predajcovi.“

predstavujú obmedzenie hospodárskej  súťaže.

Obmedzenie hospodárskej súťaže je každé obmedzenie voľnosti  konania podnikateľa na relevantnom trhu, najmä vylučovanie existujúcich alebo možných súťažných aktivít, skutočné alebo možné zníženie rozsahu konkurenčnej aktivity alebo skresľovanie konkurenčných podmienok.

	V danom prípade došlo v dôsledku uzatvorenia Zmluvy k obmedzeniu voľnosti konania oboch zmluvných strán Zmluvy. Podnikateľ PROVEST, spol. s r.o. mal v dôsledku uzatvorenia Zmluvy obmedzenú voľnosť vstupovať do zmluvných obchodných vzťahov s inými odberateľmi ako PST-Slovakia, a.s. a podnikateľ PST-Slovakia, a.s. mal obmedzenú voľnosť konania uzatvárať zmluvné obchodné vzťahy s iným dodávateľom ako podnikateľom PROVEST, spol. s r.o..

	Súčasne, ako správne konštatoval prvostupňový orgán, bola obmedzená aj voľnosť konania tretích strán, ktoré mali obmedzenú možnosť dodávať zastupiteľné tovary podnikateľovi PST-Slovakia, a.s.,   alebo odoberať tovar, ktorý bol predmetom Zmluvy, od podnikateľa PROVEST, spol. s r.o..

	Prvostupňový orgán sa dostatočne vysporiadal s odôvodnením posúdenia Zmluvy z hľadiska možnosti udeliť Zmluve alebo jej časti individuálnu výnimku.
Cieľom posúdenia Zmluvy z pohľadu možnosti udeliť jej  individuálnu výnimku bolo posúdiť možnosť existencie  a udržania efektívnej súťaže pri súčasnej  existencii Zmluvy, čo musí byť uprednostnené pred individuálnymi záujmami jej zmluvných strán.

Na str. 4 až 6 úrad dostatočne analyzoval jednotlivé ustanovenia Zmluvy z pohľadu súťažného prínosu Zmluvy. Časti Zmluvy I. II. a III.  úrad správne vyhodnotil ako kumulatívne naplnenie  podmienok uvedených v § 5 ods. 4 zákona, ktorých splnenie je hmotnoprávnym predpokladom pre udelenie individuálnej výnimky pre dohodu obmedzujúcu súťaž.

	Vo vzťahu k zadefinovanému relevantnému trhu bolo posúdenie protisúťažných, ako aj prosúťažných aspektov Zmluvy úradom správne posúdené.	
	Predsedníčka úradu sa stotožňuje aj s určením časového obdobia - do 31.12.2005, na ktoré prvostupňový orgán Zmluve individuálnu výnimku udelil.
Trvanie individuálnej výnimky  musí byť dostatočné na to, aby umožnilo získať prospech, ktorým sa zdôvodňuje udelenie výnimky. Prospech však je potrebné vnímať ako objektívnu kategóriu a nie ako subjektívny prospech strán dohody obmedzujúcej súťaž, v tomto prípade Zmluvy. Ak sa prospech dosiahol v dôsledku vynaloženia investícií stranami dohody, je potrebné zohľadniť návratnosť investícií pre účely určenia doby, na ktorú sa výnimka udeľuje.
S poukazom na prax Európskej Komisie, táto len zriedka udelila individuálnu výnimku na obdobie dlhšie, ako 10 rokov.

Prvostupňový orgán pri určovaní času, na ktorý sa individuálna výnimka udelila, správne vychádzal predovšetkým zo štruktúry vymedzeného relevantného trhu, jeho dynamiky, postavenia zmluvných strán na relevantnom trhu a prospechu plynúceho z posudzovanej Zmluvy. Úrad svoj záver tiež dostatočne zdôvodnil na str. 6 rozhodnutia a predsedníčka úradu sa s týmto záverom stotožňuje. 

	Úrad na základe analýzy dospel k záveru, že dojednanie v článku IV. Zmluvy v slovách „Obaja účastníci tejto zmluvy stanovili jednotné predajné ceny pre prípadných ďalších predajcov, s ktorými bude uzatvárať obchody výhradný predajca“ je obmedzením hospodárskej súťaže formou priameho určenia cien podľa § 3 ods. 2 písm. a) zákona.

	Predsedníčka úradu sa s týmto záverom úradu plne stotožňuje. Rovnako, ako to konštatoval  úrad v prvostupňovom rozhodnutí, má za to, že toto ustanovenie Zmluvy obmedzilo voľnosť  konania  podnikateľa PST- Slovakia, a.s. v možnosti samostatne určovať svoje predajné ceny, keďže určenie ceny tovarov predávaných podnikateľom PST-Slovakia, a.s. bolo obmedzené na predchádzajúce dojednanie s podnikateľom PROVEST, spol. s r.o.

	Úrad správne zhodnotil v prvostupňovom rozhodnutí, že uvedené obmedzenie hospodárskej súťaže ide nad rámec Zmluvy a s jej cieľom nesúvisí. Možno sa  stotožňiť s odôvodnením úradu na strane 7 prvostupňového rozhodnutia, kde úrad analyzoval dojednanie v článku IV. Zmluvy z pohľadu štyroch  hmotnoprávnych podmienok.

	Je potrebné zdôrazniť, že určité typy dohôd obmedzujúcich súťaž, medzi ktoré patrí aj Zmluva, konkrétne jej článok IV., vzhľadom na svoju povahu nikdy nemôžu splniť všetky štyri podmienky, predovšetkým dve prvé podmienky uvedené v  § 5 ods. 4 písm. a) a b) zákona. Ide o tzv. „ťažké kartelové dojednania“ a takéto dojednania, vzhľadom na ich povahu, nevytvárajú objektívny hospodársky prospech, resp. neprispievajú k podpore hospodárskeho rozvoja a rovnako neprinášajú nijaký prospech pre spotrebiteľa. Pokiaľ ide o pojem ťažkého kartelového dojednania, tento pojem síce nie je  zadefinovaný v zákone, ale odvíja sa od anglického „hardcore cartel“, bežne používaného  v súťažnom komunitárnom práve.

Tieto tzv. „ťažké kartelové dojednania“, medzi ktoré nesporne patrí priame alebo nepriame určenie cien, sú charakteristické tým, že obmedzujú hospodársku súťaž bez produkovania akéhokoľvek objektívne vyvažujúceho prospechu. Dôsledkom tejto skutočnosti je, že  v  súťažnom práve je  všeobecne prijatý záver, že takéto dohody podnikateľov, ako aj zosúladené postupy, alebo rozhodnutia združení podnikateľov  sú vždy zakázané a nie je možné ich vyňatie zo zákazu. Dohodnutie jednotných predajných cien tovaru medzi výrobcom a distribútorom pre prípadných  ďalších  predajcov je nezlučiteľné s fungovaním efektívnej súťaže a uplatňovaním spotrebiteľských preferencií. Skutočnosť, že dohodou formalizované dojednanie určenia cien, či už priamo alebo nepriamo, sa  v praxi neaplikovalo, v žiadnom prípade nevylučuje jeho kvalifikáciu ako dohodu obmedzujúcu súťaž, ktorej cieľom alebo možným následkom by bolo obmedzenie súťaže, a to bez akejkoľvek potreby preukazovania konkrétneho efektu na trhu. 

Uvedené potvrdzujú tiež nariadenia Európskej Komisie  o aplikácii článku 81 (3) Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva, tzv. skupinové výnimky z dohôd obmedzujúcich hospodársku súťaž, ktoré explicitne ustanovujú, ktoré dojednania nepožívajú výhodu skupinovej výnimky. Takýmito sú vždy  priame alebo nepriame určenia cien. Možno poukázať najmä na  Nariadenie Komisie č. 2790/1999 zo dňa 22. decembra 1999 o aplikácii článku 81(3) Zmluvy na kategórie vertikálnych dohôd a zosúladených postupov, OJ L 336, 29.12.1999, a to článok 4 písm. a), kde sú explicitne zo skupinovej  výnimky vylúčené dohody obmedzujúce súťaž, obmedzujúce schopnosť kupujúceho určiť si jeho predajné ceny. 

Takéto obmedzenie v zmysle článku 4 vyššie uvedeného nariadenia, t.j. obmedzenie následného predaja prostredníctvom záväzku znemožňujúceho prijímať druhej zmluvnej strane nezávislé rozhodnutia týkajúce sa iných zmluvných vzťahov s tretími stranami, ktoré bolo obsahom článku IV. Zmluvy, by nemohlo požívať podľa komunitárneho práva v zmysle vyššie uvedeného skupinovú výnimku  a rovanko ani  výhodu individuálnej výnimky prostredníctvom rozhodnutia Európskej Komisie.
		 
	Podnikateľ  PST-Slovakia, a.s.  v rozklade uviedol cit. : „Právna stránka pojmu 
„priame alebo nepriame určenie cien tovaru“ nevyžaduje existenciu dohody, postačuje jednostranné určenie zo strany ktoréhokoľvek kontrahenta, či už výrobcu  alebo distribútora.“

Uvedený názor nemožno považovať za správny, pretože priame  alebo nepriame určenie cien síce skutočne nevyžaduje nevyhnutne dohodu, napr. pri rozhodnutí alebo odporučení združenia podnikateľov, ale na druhej strane ju ani nevylučuje v prípade, ak sa zmluvne strany dohodnú na určení cien.

V tejto súvislosti nemôže byť pre predsedníčku úradu relevantným podkladom pre rozhodovanie  napr. študijná správa č. 12 vypracovaná Evou Bočinskou v decembri 1990 - býv. FMF, výpočtové cenové laboratórium, na ktorú sa v rozklade PST – Slovakia, a.s. odvoláva, keďže táto správa nebola spracovaná z pohľadu dopadu dojednávania cien podnikateľov na fungovanie efektívnej hospodárskej súťaže. Úrad, ako aj predsedníčka úradu, môže posudzovať činnosti a konania podnikateľov iba s ohľadom na účel zákona, ktorým je  ochrana hospodárskej súťaže na trhoch výrobkov, výkonov, prác a služieb proti jej vylučovaniu, obmedzovaniu alebo skresľovaniu, ako aj vytváranie podmienok pre jej ďalší rozvoj v prospech spotrebiteľov.

V rozklade sa ďalej uvádza  „Nepopierame, že predmetná zmluva obsahuje čl. IV., kde sa takáto dohoda uvádza, ale toto dojednanie zostalo len na papieri a do praxe nebolo uvedené.......V tomto prípade totiž  nebola určená nijaká cena, a to ani priamo ani nepriamo.........Ešte výraznejší dôkaz poskytuje 107 faktúr, ktoré sme Vám zaslali listom zo dňa 24. októbra 2001, z ktorých vyplýva, že nijaké predajné ceny neexistovali.....V uvedených prípadoch išlo o faktúry za tovar, ktoré sme vystavili na našich odberateľov, pričom z nich vyplýva, že ceny jednotlivých druhov tovaru sa navzájom líšili.“

	Pokiaľ ide o názor, že podávateľovi rozkladu  nie je zrejmé, v čom malo spočívať určenie ceny, resp. že tvrdí, že nijaká cena určená nebola, je potrebné uviesť nasledovné.

	Ustanovenie § 3 ods. 2 písm. a) zákona,  podľa ktorého zakázanými sú dohody  obmedzujúce súťaž, ktoré obsahujú  priame alebo nepriame určenie cien tovaru nemožno vykladať  tak, že sa jedná iba o prípady, keď je priamo určená konkrétna cena, resp. numerická kvantifikácia ceny tovaru. Takýto reštriktívny výklad zákona by vylučoval mnohé iné spôsoby takéhoto typu dohody obmedzujúcej súťaž, akými sú napr. dohody o cenových schémach, rabatoch, resp. ako je  samotná Zmluva v časti článku IV., čo by bolo v rozpore s účelom zákona, ako aj s komunitárnym súťažným  právom. Z vety „Obaja účastníci  tejto zmluvy  stanovili jednotné predajné ceny pre prípadných ďalších predajcov, s ktorými bude uzatvárať obchody výhradný predajca“ je jednoznačné, že strany Zmluvy sa dohodli na záväzku stanovovania jednotných cien pre následný predaj zmluvného tovaru, následkom čoho bolo, resp. mohlo byť zmluvne dohodnuté obmedzenie podnikateľa PST- Slovakia, a.s. autonómne určovať svoju cenovú politiku v rámci ďalších následne uzatváraných zmluvných vzťahov s ďalšími predajcami, alebo inými tretími stranami.

Zakázanou je dohoda dokonca aj vtedy ak sa podnikatelia dohodnú, že budú dohodovať ceny, nie len v prípade,  že ich už dohodli.
	Rozhodujúcou je v danom prípade skutočnosť, že výrobca  PROVEST, spol. s r.o. mal na základe zmluvného dojednania možnosť vstupovať do nezávislých obchodných vzťahov podnikateľa PST-Slovakia, a.s., čo je v rozpore so súťažnými pravidlami.

Právo ochrany hospodárskej súťaže platné a účinné  v Slovenskej republike, ako už bolo uvedené vyššie, je harmonizované s komunitárnym právom. A to samozrejme aj v oblasti dohôd obmedzujúcich súťaž. Podľa zákona sú zakázané dohody a zosúladené postupy, ako aj rozhodnutia združení podnikateľov, ktoré majú za cieľ alebo môžu mať za následok obmedzovanie súťaže.

	Dohody obmedzujúce súťaž možno rozlišovať na dohody obmedzujúce súťaž prostredníctvom cieľa a dohody obmedzujúce súťaž prostredníctvom ich efektu, resp. účinku na hospodársku súťaž. Takéto členenie dohôd obmedzujúcich súťaž je  potvrdené rozhodovacou praxou Európskeho súdneho dvora, resp. Európskeho súdu prvej inštancie.

Rozdiel medzi dohodami obmedzujúcimi súťaž podľa cieľa a dohodami obmedzujúcimi súťaž podľa efektu na hospodársku súťaž je významný.

V prípade dohôd obmedzujúcich súťaž prostredníctvom ich efektu je potrebné skúmať, aké sú konkrétne účinky takejto dohody obmedzujúcej súťaž na hospodársku súťaž na príslušnom relevantnom trhu.

V prípade dohôd obmedzujúcich súťaž podľa cieľa nie je potrebné zisťovať ich konkrétny, reálny protisúťažný účinok, resp. efekt (viď. napr. Rozsudok vo veci Anic Partecipazioni, Case C-49/928, par. 99), čo korešponduje koncepcii zákazu obmedzenia súťaže, pod ktorým sa chápe nielen skutočné, ale aj možné obmedzenie voľnosti konania podnikateľa. Ide o také dohody obmedzujúce súťaž, ktoré už svojou povahou majú vysoký potenciál negatívnych efektov na súťaž. Dohody obmedzujúce súťaž podľa cieľa vytvárajú formálny rámec pre možnosť  obmedzovania nezávislého rozhodovania sa podnikateľa v rámci jeho podnikateľskej činnosti. Preto ak takáto  dohoda obmedzujúca súťaž bola uzatvorená, ale nebola implementovaná, je rovnako zakázaná a následkom toho neplatná, keďže takáto dohoda, čo je aj prípad článku IV. Zmluvy, v sebe obsahuje možnosť obmedzovania súťaže.

 Obmedzenie hospodárskej súťaže prostredníctvom dohody obmedzujúcej súťaž  formou priameho určenia ceny má za následok zníženie spotrebiteľského prospechu, najmä v dôsledku vyšších cien. (viď. napr. Rozsudky: Zinc Producer Group, D.Comm. Aug.6, 1984 OJ L 220/27,38, 1985 -2 CMLR 108,127, Grundig/Consten, ECJ July 13, 1966, 1966 ECR 299,342, 1966 CMLR 418, 473, Miller International, ECJ Feb. 1, 1978 ECR 131,148, 1978 -2 CMLR 334, 351, BNIC I, ECJ Jan. 30,1985, 1985 ECR 391, 423 – 424, 1985 -2 CMLR 430,452, Fire Insurance, ECJ Jan. 27, 1987, 1987 ECR 405, 457 -458, 1988 -4 CMLR 264,300-301, Sandoz II, ECJ jan. 11, 1990, Case No. C-277/87, Eurocheques – Cartes Bancaires CB, CFI z 23. februára 1994 a mnohé ďalšie).

V tejto súvislosti je vhodné poukázať tiež na nové  metodické usmernenie Komisie (Guidelines) o aplikácii článku 81(3) Zmluvy (2004/ C 101/08), ktoré vychádza z doterajšej dlhoročnej praxe Európskej Komisie a Európskych súdov, v ktorom sú vyššie uvedené zdôvodnenia obsiahnuté.

Keďže Zmluva je dohodou obmedzujúcou súťaž, ktorá má za cieľ, a  predstavuje vážne porušenie súťažných pravidiel už jej uzatvorením, nie je zároveň potrebné zisťovať, či sa skutočne realizovala v praxi. Dokazovanie smerujúce práve k tomuto zisteniu, t.j. preskúmanie jednotlivých faktúr, preto nemožno považovať za potrebné na to, aby bolo možné Zmluvu kvalifikovať ako dohodu obmedzujúcu súťaž. Realizácia, či skôr nerealizácia Zmluvy v praxi by mohla byť len poľahčujúcou okolnosťou pre prípad, že by sa zakázané správanie  postihovalo  pokutou.

Ak by totiž úrad   ukladal pokutu za porušenie zákona,  musel by okrem iného posudzovať aj dobu trvania protiprávneho konania. V  takom prípade by bolo nevyhnutné z pohľadu rozhodovania o výške ukladanej pokuty skúmať praktickú realizáciu protisúťažného dojednania v Zmluve  a dĺžku jeho trvania. 
 
V preskúmavanom prípade však úrad pokutu neukladal, pričom  s ohľadom na znenie § 14 ods. 1 zákona cit.: „Pokutu podľa tohto odseku nie je možné uložiť podnikateľom, ktorí požiadali úrad o rozhodnutie podľa § 5 ods. 3 alebo 4“,   treba zdôrazniť, že pokutu úrad  ani uložiť nemohol. 

Takáto dlhoročná rozhodovacia prax úradu vychádzajúca z komunitárneho práva sa premietla aj do  ustanovenia v súčasnosti účinného zákona č. 136/2001 Z.z. v platnom znení, a to do § 38 ods. 10, podľa ktorého je kritériom, ktoré úrad zohľadňuje pri ukladaní pokuty aj neplnenie dohody obmedzujúcej súťaž v praxi.

Možno sa  len stotožniť s názorom uvedeným v rozklade o neprípustnosti selektovania dôkazov zo strany úradu. Na druhej strane však úrad nebol povinný vykonať všetky navrhované dôkazy, mal sa však náležite vysporiadať s tým  prečo navrhnuté dôkazy nevykoná, alebo prečo tieto nie sú pre rozhodovanie potrebné. 
Možno sa tiež stotožniť  so zistením úradu pokiaľ ide o článok VII. Zmluvy, že toto  ustanovenie nadväzuje na článok III. Zmluvy stanovením  zmluvnej pokutu za porušenie povinnosti vyplývajúcej zo Zmluvy.

	Podnikateľ PST-Slovakia, a.s. v rozklade uvádza cit.: „ .. Naopak pri vydávaní stanoviska dňa 2. júla 2000 (bez našej účasti a bez nášho vyjadrenia) vychádzal úrad z prípisu PROVEST zo dňa 29. júna 2000......“

Úrad vydal stanovisko zo dňa 2.7.2000 na základe žiadosti podnikateľa PROVEST, spol. s r.o. o nezáväzné posúdenie návrhu obchodnej zmluvy. Žiadosť o stanovisko zo dňa 29. 6. 2000 bola predložená odboru legislatívno-právnemu a európskej integrácie Protimonopolného úradu Slovenskej republiky. 

Predsedníčka úradu zistila, že Ing. Jozef Žuffa, konateľ spoločnosti PROVEST, spol. s r.o.  bol riaditeľkou odboru legislatívno-právneho a európskej integrácie úradu poučený, že stanovisko má nezáväzný charakter a ak by úrad posudzoval zmluvu v správnom konaní, v rozhodnutí by mohol dospieť k odlišným záverom. Doba vydania stanoviska bola daná tým, že sa neuskutočňovalo žiadne šetrenie a posudzoval sa iba samotný obsah  predloženého návrhu zmluvy. Samotné stanovisko je pomerne stručné. 
Úrad nebol a ani nemohol byť v žiadnom prípade v následnom konaní viazaný  týmto stanoviskom, nakoľko stanovisko, ktoré vydal  malo iba nezáväzný charakter a rozhodnúť vec možno iba v riadnom správnom konaní.
V samotnom stanovisku bolo uvedené cit.: „.............ste úrad  požiadali o nezáväzné posúdenie“
	
Prvostupňový orgán navyše toto stanovisko vôbec nemal v čase rozhodovania k dispozícii, keďže jeden originál bol poskytnutý podnikateľovi PROVEST, spol. s r.o. a druhý originál bol založený na odbore legislatívno-právnom a európskej integrácie úradu až dovtedy, kým si ho vyžiadala osobitná komisia zaoberajúca sa rozkladom. To, že také stanovisko existuje, oznámila osobitnej komisii riaditeľka odboru legislatívno-právneho a európskej integrácie.
 
Vzhľadom na to, že išlo o posúdenie návrhu obchodnej zmluvy mimo správneho konania, úrad nepochybil, keď nežiadal od podnikateľa PROVEST, spol. s r.o. označenie budúcej zmluvnej strany a nevyžiadal si následne jej vyjadrenie. Išlo iba o návrh zmluvy, pričom boli nezáväzne posudzované konkrétne ustanovenia tohto návrhu, neuskutočňovalo sa žiadne dokazovanie a preto nie je ani zrejmé o aké konkrétne vyjadrenie by bol mal úrad budúcu neznámu zmluvnú stranu žiadať. Označenie budúcich zmluvných strán nebolo na vydanie stanoviska k návrhu obchodnej zmluvy potrebné. Po tom, čo bolo vo veci posúdenia  Zmluvy začaté konanie, úrad konal s oboma jej  zmluvnými stranami. 

Predsedníčka úradu potvrdzuje, že sa podieľala formou konzultácie na vypracovaní nezáväzného stanoviska mimo správneho konania, išlo však iba o návrh obchodnej zmluvy bez určenia zmluvných strán. Nemožno preto konštatovať, že bola pri vydávaní stanoviska posudzovaná Zmluva, ktorá je predmetom tohto konania. Jednoznačne však možno konštatovať, že predsedníčka úradu sa nezúčastnila konania v rámci prvostupňového orgánu, čo by bolo v rozpore s § 9 správneho poriadku, podľa ktorého  je z prejednávania a rozhodovania pred správnymi orgánmi  vylúčený aj ten, kto sa v tej istej veci zúčastnil na konaní ako pracovník správneho orgánu iného stupňa. Dôvodom vylúčenia však nie skutočnosť, keď zamestnanec poskytol správnemu orgánu iného stupňa iba konzultáciu.

Vzhľadom na vyššie uvedené možno konštatovať, že tu objektívne neexistuje dôvod na vylúčenie predsedníčky úradu z rozhodovania.

V tejto súvislosti je však oveľa podstatnejšou tá skutočnosť, že teória i prax zastáva v tejto súvislosti  jednoznačný názor, že ustanovenia o vylúčení v správnom poriadku (§ 9 až 13) nemožno aplikovať na vedúceho ústredného orgánu štátnej správy a teda ani na predsedníčku úradu, keďže v prípade jej vylúčenia by nemal kto vo veci rozhodnúť.

V rámci konania o rozklade bolo doplnené dokazovanie, či predmetná Zmluva aj s ohľadom na zmeny vo vzťahu k podnikateľovi PST-Slovakia, a.s. (personálne zmeny, zmena obchodného mena, sídla) aj  naďalej trvá.

Ing. Jozef  Žuffa, konateľ spoločnosti PROVEST, spol. s r.o.,  dňa 30. júna 2004 vypovedal do zápisnice nasledovné cit.: „Predmetná zmluva sa neplní prakticky od 1.1.2001 vzhľadom na to, že podnikateľ PST-Slovakia, a.s. prestal vykonávať výhradnú distribúciu extrudovaných výrobkov na území SR. Podnikateľ PST- Slovakia, a.s. nebol schopný zabezpečiť distribúciu celej výrobnej kapacity výrobcu. Na základe danej skutočnosti PROVEST, spol. s r.o. mal záujem ukončiť predmetnú zmluvu a začať obchodovať  aj s inými subjektami. Podnikateľ PST–Slovakia, a.s. s uvedeným návrhom ukončenia zmluvného vzťahu nesúhlasil. Podnikateľ  PROVEST, spol. s r.o. od 1.11.2001 ukončil výrobu raňajkových cereálii a pikantných snackov, čím predmet zmluvy sa stal nerealizovateľný. Dokladom toho je overený výpis z obchodného registra, podľa ktorého podnikateľ PROVEST, spol. s r.o. už túto činnosť nemá vo svojom predmete činnosti. K uvedenej zmene v predmete činnosti spoločnosti PROVEST, spol. s r.o. došlo na valnom zhromaždení dňa 20.09.2002, kedy bol schválený dodatok č. 5 k zakladateľskej listine“.

Zmena predmetu činnosti podnikateľa PROVEST, spol. s r.o. vyplýva z výpisu z obchodného registra Okresného súdu Žilina zo dňa 22.06.2004.

Napriek tomu, že Zmluva sa už v čase vydania druhostupňového rozhodnutia nerealizuje, zákon nebráni tomu, aby bolo vo veci rozhodnuté, čo má okrem iného preventívny charakter proti porušovaniu súťažných pravidiel podnikateľmi do budúcnosti.

Pokiaľ ide o rozsudok Európskeho súdu pre ľudské práva zo dňa 7. júna 2001 v prípade Marléne  Kress v. Francúzsko, tento nemožno aplikovať na toto konanie. Žalobkyňa Marléne Kress namietala porušenie článku 6 Dohovoru na ochranu ľudských práv a základných slobôd (ďalej len „Dohovor“), a to z troch dôvodov. Po prvé namietala neprimeranú dĺžku konania, ďalej namietala, porušenie jej práva na spravodlivý proces z dôvodu, že sa nemohla oboznámiť pred pojednávaním (hearing) s názorom Vládneho komisára (Government Commissioner) a reagovať naň počas pojednávania a tiež z dôvodu, že Vládny komisár sa zúčastnil tzv. deliberation, čo je formálna porada sudcov.

Európsky súd pre ľudské práva v Štrasburgu (ďalej  aj ako „súd“ ), konštatoval porušenie článku 6 Dohovoru pokiaľ išlo o dĺžku konania procesu a účasť Vládneho komisára na tzv. deliberation – porade sudcov.

Nie však v prípade, že žalobkyňa nemala možnosť oboznámiť sa s názorom Vládneho komisára pred pojednávaním a reagovať naň počas pojednávania.

 Pokiaľ ide o účasť  Vládneho komisára na tzv. deliberation - rozhodovaní  sudcov, v tomto prípade súd konštatoval  porušenie článku 6 Dohovoru. 

Súd dospel k záveru, že vzhľadom na postavenie Vládneho komisára v procese (úlohu ktorú v ňom zohráva), je potrebné zabezpečiť dostatočnú procesnú ochranu strán procesu. Súd dospel k názoru, že prínos, pokiaľ ide o prítomnosť Vládneho komisára na porade sudcov (deliberation), je čiste technickej povahy, (bol posledný, kto videl a študoval spis, preto je schopný odpovedať na kladené otázky sudcov), avšak nepreváži oveľa vyšší záujem strany sporu, ktorá musí mať dostatočnú záruku, že Vládny komisár  prostredníctvom jeho prítomnosti neovplyvní výsledok rozhodovania. Súd konštatoval, že francúzsky právny systém takúto garanciu neposkytuje.

V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že postavenie Vládneho komisára vo francúzskom právnom systéme nie je porovnateľné  so žiadnym inštitútom v slovenskom právnom systéme. Je  to  inštitúcia sui generis, príznančná pre francúzsky systém administratívneho súdnictva,  ktorej vznik sa datuje od roku 1831. Vládny komisár je členom Štátnej rady (Conseil d΄Etat). Jeho postavenie je nestranné a nezávislé (nie je zodpovedný  žiadnej hierarchicky vyššej inštancii)  a v konaní vyjadruje svoj vlastný názor, ktorý tradične prezentuje ústne. Táto inštitúcia tiež  slúžila ako model pre vytvorenie  inštitúcie  Advocate general pri Európskom súdnom dvore.

Konanie, ktoré súd podrobil v danom prípade preskúmaniu z pohľadu rešpektovania článku 6 Dohovoru, bolo konanie pred Štátnou radou vo Francúzsku, ktorá je najvyšším administratívnym súdom, pričom  toto konanie vzhľadom na jeho úplne odlišnú právnu úpravu nie je možné porovnávať  so správnym  administratívnym konaním na úrade už aj z dôvodu, že predmetný rozsudok sa týka správneho, resp. administratívneho súdnictva, pričom treba tiež  podotknúť, že toto je značne odlišné aj od právnej úpravy správneho súdnictva v Slovenskej republike.

Z vyššie uvedeného je zrejmé, že vzhľadom na špecifické postavenie Vládneho komisára vo francúzskom právnom systéme, spôsob jeho menovania, ako aj skutočnosť, že jeho účasť bola posudzovaná v jednotlivých fázach formálneho procesu, t.j. konania, nie je v nijakom prípade relevantnou aplikácia predmetného  rozsudku Európskeho súdu pre ľudské práva v tomto konaní.

Je tiež potrebné uviesť, že podnikateľ PST-Slovakia, a.s. sa na tento rozsudok v rámci podaného rozkladu už ani neodvolával.

Vzhľadom na vyššie uvedené predsedníčka úradu rozhodla tak, ako je uvedené vo výroku tohto rozhodnutia.

Poučenie :

Proti tomuto rozhodnutiu sa podľa § 61 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov nemožno odvolať. Proti tomuto rozhodnutiu možno podať žalobu podľa § 247 Občianskeho súdneho poriadku na Najvyšší súd Slovenskej republiky do dvoch mesiacov od jeho doručenia.    

                                                                        

   Danica Paroulková
				                           predsedníčka 
                                                Protimonopolného úradu Slovenskej republiky

Rozhodnutie sa doručí:

1. PROVEST spol. s r.o., Oravická  633/31, 028 01 Trstená
2. SN Slovakia, a.s., Levočská 9, 080 01 Prešov
3. Protimonopolný úrad SR, odbor dohôd obmedzujúcich súťaž

	PROTIMONOPOLNÝ ÚRAD SLOVENSKEJ REPUBLIKY

				ROZHODNUTIE

Číslo: 2002/KV/1/1/031  						       Bratislava 27. 02. 2002

	Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, odbor dohôd obmedzujúcich súťaž, v správnom konaní začatom na návrh podnikateľa PROVEST, spol. s r.o., Oravická 633/31, Trstená vo veci dohody obmedzujúcej súťaž uzatvorenej dňa 27. 09. 1999 medzi podnikateľmi PROVEST, spol. s r.o., Oravická 633/31, Trstená a PST - Slovakia, a.s., Ľ. Štúra 784, Námestovo takto						

					rozhodol:

1.	podľa § 5 ods. 4 zákona č. 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov Zmluva o výhradnom predaji extrudovaných výrobkov uzatvorená medzi podnikateľmi PROVEST, spol. s r.o., Oravická 633/31, Trstená a PST - Slovakia, a.s., Ľ. Štúra 784, Námestovo dňa 27. 09. 1999 je v časti IV. v znení: ...“Obaja účastníci tejto zmluvy stanovili jednotné predajné ceny pre prípadných ďalších predajcov, s ktorými bude uzatvárať obchody výhradný predajca.“ dohodou obmedzujúcou súťaž obsahujúcou priame určenie cien tovaru v zmysle § 3 ods. 2 písm. a) zákona č. 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov, ktorá je zakázaná, pretože nespĺňa súčasne podmienky podľa § 5 ods. 4 písm. a) až d) zákona č. 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov.
	
2.	podľa § 5 ods. 4 zákona č. 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov sa zákaz podľa § 3 zákona č. 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov do 31. 12. 2005 nevzťahuje na časti I., II. a III. Zmluvy o výhradnom predaji extrudovaných výrobkov uzatvorenej medzi podnikateľmi PROVEST, spol. s r.o., Oravická 633/31, Trstená a PST - Slovakia, a.s., Ľ. Štúra 784, Námestovo dňa 27. 09. 1999, pretože tieto časti spĺňajú súčasne podmienky podľa § 5 ods. 4 písm. a) až d) zákona č. 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov.

Odôvodnenie: 

	Na základe návrhu podnikateľa PROVEST, spol. s r.o., Oravická 633/31, Trstená (ďalej len „PROVEST, spol. s r.o.“) začalo dňa  30. 11. 2000 správne konanie v zmysle § 12 ods. 1 zákona č. 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon“). Návrh sa týkal žiadosti na vydanie rozhodnutia v zmysle § 5 ods. 4 zákona vo veci Zmluvy o výhradnom predaji extrudovaných výrobkov (ďalej len „Zmluva“) uzatvorenej dňa 27. 09. 1999 medzi PROVEST, spol. s r.o. a PST - Slovakia, a.s., Ľ. Štúra 784, Námestovo (ďalej len „PST - Slovakia, a.s.“), t.j. že zákaz podľa § 3 zákona sa na čas určený v rozhodnutí úradu nevzťahuje na dohody obmedzujúce súťaž, ak tieto dohody súčasne spĺňajú podmienky stanovené v § 5 ods. 4 písm. a) až d) zákona ( tzv. individuálna výnimka). 

	Účastníkmi správneho konania sa v zmysle § 12 ods. 2 zákona stali zmluvné strany, t.j. spoločnosti PROVEST, spol. s r.o. a PST - Slovakia, a.s.

	Protimonopolný úrad SR (ďalej len „úrad“), I. výkonný odbor, vydal dňa 28. 02. 2001 rozhodnutie č. 2001/KV/1/1/59, v ktorom konštatoval, že Zmluva v časti IV. je zakázaná podľa § 3 ods. 1 zákona. Úrad zároveň rozhodol, že zákaz podľa § 3 zákona sa do 31. 12. 2005 nevzťahuje na časti II. a III. Zmluvy, nakoľko spĺňajú súčasne podmienky podľa § 5 ods. 4 písm. a) až d) zákona.

	Účastníci správneho konania podali proti prvostupňovému rozhodnutiu úradu rozklad. Druhostupňový orgán vydal dňa 31. 10. 2001 rozhodnutie č. 2001/KV/P/2/306, v ktorom rozhodnutie I. výkonného odboru zrušil a vrátil na nové prejednanie a rozhodnutie v predmetnej veci.

	I. výkonný odbor pri ďalšom posudzovaní prípadu vychádzal z pripomienok uvedených v rozhodnutí druhostupňového orgánu. Za účelom doplnenia a aktualizovania informácií sa obrátil na účastníkov správneho konania, ako aj ich konkurentov na príslušných relevantných trhoch.

Zmluva upravuje vzťahy medzi spoločnosťou PROVEST, spol. s r.o., ako predávajúcim a spoločnosťou PST - Slovakia, a.s., ako kupujúcim a zároveň výhradným predajcom, t.j. distribútorom výrobkov PROVEST, spol. s r.o. 

	Predmetom činnosti spoločnosti PROVEST, spol. s r.o. je najmä výroba kukuričných chrumiek a iných výrobkov z obilnín a výroba trvanlivých pekárenských výrobkov.

	Predmetom činnosti spoločnosti PST - Slovakia, a.s. je najmä podnikateľské poradenstvo, vedenie účtovníctva, činnosť organizačných a ekonomických poradcov, nákup, predaj a výroba šperkov, vykonávanie priemyselných stavieb, obchodná činnosť v rámci voľných živností, sprostredkovanie obchodu a i.

	Relevantný trh je v zmysle § 7 ods. 3 zákona definovaný ako priestorový a časový súbeh ponuky a dopytu takých tovarov, ktoré sú na uspokojenie určitých potrieb spotrebiteľov zhodné alebo vzájomne zastupiteľné.

	Ako priestorový relevantný trh bolo vymedzené územie Slovenskej republiky, nakoľko ponuka tovarov tvoriacich predmet Zmluvy a dopyt po týchto tovaroch zahŕňa celé územie Slovenska.	

	Ako tovarový relevantný trh bol určený trh predaja cereálnych výrobkov medzi distribútorom a maloobchodnými predajňami, t.j. trh veľkoobchodnej distribúcie cereálnych výrobkov. Podiel cereálnych výrobkov vyrábaných spoločnosťou PROVEST, spol. s r.o. a distribuovaných spoločnosťou PST - Slovakia, a.s. je na takto vymedzenom relevantnom trhu 25 - 30%.

	V zmysle § 3 ods. 1 zákona dohody a zosúladené postupy podnikateľov, ako aj rozhodnutia združení podnikateľov, ktoré majú za cieľ alebo môžu mať za následok obmedzenie súťaže sú zakázané, ak tento zákon neustanovuje inak.

	Podľa § 3 ods. 3 zákona dohody obmedzujúce súťaž zakázané podľa odseku 1 sú neplatné. Ak sa vzťahuje dôvod neplatnosti len na časť dohody, je neplatná len táto časť, ak z jej obsahu vyplýva možnosť oddeliť túto časť od ostatného obsahu. 

	Podľa § 5 ods. 4 zákona môže úrad na základe žiadosti podnikateľov rozhodnúť, že zákaz podľa § 3 a § 4 sa na čas určený v rozhodnutí úradu nevzťahuje na dohody obmedzujúce súťaž, ak tieto dohody súčasne
a) prispievajú k zlepšeniu výroby alebo distribúcie tovaru alebo k podpore technického a hospodárskeho rozvoja, 
b) poskytujú užívateľom primeranú časť prospechu z toho vyplývajúcu, 
c) neukladajú účastníkom dohody obmedzujúcej súťaž také obmedzenia, ktoré nie sú nevyhnutné na dosiahnutie týchto cieľov, 
d) neumožňujú účastníkom dohody obmedzujúcej súťaž vylúčiť súťaž vo vzťahu k podstatnej časti dotknutého tovaru.

	Pri posudzovaní dohôd obmedzujúcich súťaž na trhu SR úrad v zmysle § 5 ods. 4 zákona teda hodnotí pomer ujmy na hospodárskej súťaži a prínosov každej dohody k hospodárskej efektívnosti, pričom vychádza z charakteru situácie na relevantnom trhu, na ktorom sa vplyv dohody prejaví.

	Pri posudzovaní Zmluvy úrad analyzoval každé jej ustanovenie z hľadiska, či spĺňa súčasne podmienky stanovené v § 5 ods. 4 zákona.

	V časti I Zmluvy sa uvádza: „Predmetom zmluvy je výhradný odber a predaj extrudovaných a neochutených výrobkov z obilia a strukovín vyrábaných v čase vzniku tejto zmluvy predávajúcim PROVEST, spol. s r.o. so sídlom v Trstenej a ktorých špecifikácia tvorí prílohu tejto zmluvy ako aj všetkých výrobkov, o ktoré v období platnosti tejto zmluvy predávajúci rozšíri výrobu a predaj extrudovaných výrobkov z obilia a strukovín.“

V časti II. Zmluvy sa uvádza: „Táto zmluva sa dojednáva ako zmluva o výhradnom predaji s týmito náležitosťami:
a) tovar definovaný v čl. I. a prílohe tejto zmluvy
b) zemepisné územie pre právo výhradného predaja: Slovenská republika, všetky štáty týchto kontinentov: Európy, Ázie, Afriky, Ameriky, Austrálie
c) záväzok predávajúceho: predávajúci sa zaväzuje, že nebude po dobu platnosti tejto zmluvy predávať tovar opísaný v čl. I iným kupujúcim /odberateľom/“.

V časti III. Zmluvy sa uvádza: „Predávajúci sa zaväzuje vyrobiť a predať kupujúcemu a kupujúci sa zaväzuje kúpiť a do obchodnej siete ako výhradný predajca v zmluvne dohodnutej teritoriálnej oblasti špecifikovanej v čl. II. zmluvy predávať výrobky predávajúceho počas platnosti tejto zmluvy. Predávajúci v prípade, že sa mu prihlási ďalší kupujúci bez vedomia kupujúceho - výhradného predajcu, je povinný odkázať ho s požiadavkou kúpy extrudovaných výrobkov na kupujúceho.
Ak predávajúci predá výrobky, ktoré sú predmetom tejto zmluvy iným odberateľom, či už priamo alebo nepriamo tak, že sa budú predávať na trhoch v zmluvne dohodnutej teritoriálnej oblasti, má právo kupujúci - výhradný predajca od zmluvy odstúpiť. Odstúpenie je účinné dňom jeho doručenia predávajúcemu.
 Ak kupujúci odoberie výrobky, ktoré sú predmetom tejto zmluvy od iných odberateľov, či už priamo alebo nepriamo tak, že sa budú predávať na trhoch v zmluvne dohodnutej teritoriálnej oblasti, má právo predávajúci od zmluvy odstúpiť. Odstúpenie je účinné dňom jeho doručenia kupujúcemu - výhradnému predajcovi.“

	Úrad posudzoval časti I., II. a III. Zmluvy spoločne, nakoľko spolu úzko súvisia a týkajú sa oblasti výhradnej distribúcie.

	Po zhodnotení častí I., II. a III. Zmluvy prišiel úrad k záveru, že uvedené ustanovenia sú obmedzením hospodárskej súťaže. Tieto ustanovenia zakladajú záväzok predávajúceho - spoločnosti PROVEST, spol. s r.o. - predávať výrobky, ktoré sú predmetom Zmluvy na vymedzenom geografickom území výhradne spoločnosti PST - Slovakia, a.s. Spoločnosť PROVEST, spol. s r.o. má tým obmedzenú voľnosť konať, t.j. ide o dohodnuté obmedzenie voľnosti konania tohto účastníka trhu vstupovať do obchodných vzťahov s inými odberateľmi, ako je spoločnosť PST - Slovakia, a.s. Ustanovenia uvedených častí zároveň ukladajú povinnosť kupujúceho - výhradného predajcu odoberať zmluvné tovary výhradne od spoločnosti PROVEST, spol. s r.o., čím je obmedzená aj voľnosť konania spoločnosti PST - Slovakia, a.s. Za porušenie týchto záväzkov je v zmysle časti VII. Zmluvy stanovená zmluvná pokuta. Obmedzená je aj voľnosť konania tretích strán, ktoré nemajú možnosť odoberať zmluvné tovary od výrobcu - spoločnosti PROVEST, spol. s r.o., ani dodávať zastupiteľné tovary spoločnosti PST - Slovakia, a.s. 

	Na rozdiel od prvostupňového rozhodnutia č. 2001/KV/1/1/59 úrad konštatuje, že aj bod I. Zmluvy je obmedzením hospodárskej súťaže, nakoľko práve tento bod zakladá vznik zmluvného vzťahu na báze výhradnej distribúcie a úzko súvisí s bodmi II. a III. Zmluvy.

	V ďalšom kroku úrad pristúpil k zhodnoteniu týchto ustanovení z hľadiska podmienok uvedených v § 5 ods. 4 zákona.

	Úrad prišiel k záveru, že ustanovenia častí I., II. a III. vo svojej podstate napĺňajú charakter Zmluvy, ktorej predmetom je výhradná distribúcia extrudovaných výrobkov. Tieto ustanovenia napomáhajú vytvárať podmienky pre deľbu práce medzi predávajúcim a kupujúcim - výhradným predajcom na vymedzenom území. Predávajúci má možnosť venovať sa predovšetkým výrobe zmluvných tovarov, to znamená, že sa nemusí venovať otázkam odbytu, skladovania a kontraktácie s množstvom odberateľov. To vedie k úspore pracovných síl, priestorov a iných nákladov. Množstvo obchodných vzťahov môže výrobca nahradiť zmluvou s výhradným distribútorom a sám sa môže venovať zabezpečeniu efektívneho výrobného procesu.

	Zároveň deľba práce na základe Zmluvy umožňuje výhradnému distribútorovi sústrediť sa na svoj hlavný predmet činnosti, t.j. odbyt zmluvných tovarov. Výhradný distribútor má lepšie podmienky pre zabezpečenie príslušných odborných pracovníkov, vybudovanie odbytových ciest, vytvorenie dostatočných skladových priestorov a pod. 

	Na základe uvedených ustanovení Zmluvy dochádza teda na strane oboch zmluvných partnerov k značnej racionalizácii ich činností, čo prináša zníženie nákladov, ako aj zvýšenie kvality práce oboch zmluvných strán. Ustanovenia o výhradnej distribúcii podporujú odbyt tovarov, vedú k intenzívnemu marketingu a kontinuite dodávok. Zároveň stimulujú hospodársku súťaž medzi zmluvnými tovarmi a zastupiteľnými výrobkami iných producentov. Zmluvné strany môžu plánovať predaj na dlhšie obdobie a s väčšou presnosťou, znižovať náklady na udržiavanie zásob a marketing. 
	
	Možno konštatovať, že ustanovenia častí I., II. a III. Zmluvy prispievajú k zlepšeniu výroby, ako aj k zlepšeniu distribúcie tovaru v zmysle podmienky § 5 ods. 4 písm. a) zákona.

	Deľba práce medzi zmluvnými stranami a z toho vyplývajúca racionalizácia ich činností priamo súvisí s prínosmi pre spotrebiteľov. V dôsledku intenzívneho marketingu a  kontinuálneho zásobovania trhu majú možnosť získať zmluvné tovary pravidelne a ľahšie. Tým, že výrobca a zároveň predávajúci nemusí zabezpečovať odbyt tovaru a môže sa sústrediť v podstatne väčšej miere na proces výroby, spotrebiteľ má možnosť získať kvalitnejší tovar. Vzhľadom na úspory v distribúcii a marketingu, spolu so zvýšením intenzity súťaže medzi rôznymi výrobcami, spotrebiteľ má prospech napr. z nižších cien alebo zlepšenia relácie kvality a cien.

	Na základe uvedených skutočností prišiel úrad k záveru, že ustanovenia častí I., II. a III. Zmluvy poskytujú spotrebiteľom primeraný prospech, čím je splnená podmienka § 5 ods. 4 písm. b) zákona.

	Zároveň úrad konštatuje, že tieto ustanovenia priamo súvisia s predmetom Zmluvy, t.j. výhradnou distribúciou. Ustanovenie častí I., II. a III. nejdú nad rámec Zmluvy a ukladajú zmluvným stranám len také obmedzenia, ktoré sú nevyhnutné pre dosiahnutie cieľa Zmluvy, resp. obchodných zámerov oboch partnerov. Tým je splnená podmienka § 5 ods. 4 písm. c) zákona.

	V súvislosti s podmienkou § 5 ods. 4 písm. d) zákona sa úrad zameral na zhodnotenie štruktúry vymedzeného relevantného trhu SR a postavenie zmluvných strán na tomto trhu. Na základe údajov získaných od účastníkov správneho konania, ako aj ich najväčších konkurentov, podiel cereálnych výrobkov spoločnosti PROVEST, spol. s r.o. na vymedzenom relevantnom trhu je 25 - 30%. Medzi konkurentov patria aj ďalšie významné spoločnosti s porovnateľnými, resp. len o málo nižšími trhovými podielmi. Pritom bariéry vstupu na trh, podľa vyjadrenia viacerých spoločností podnikajúcimi na danom trhu, nie sú vysoké. Na základe uvedených skutočností prišiel úrad k záveru, že ustanovenia častí I., II. a III. Zmluvy neumožňujú zmluvným stranám vylúčiť súťaž vo vzťahu k podstatnej časti dotknutého tovaru. Tým je splnená podmienka § 5 ods. 4 písm. d) zákona.

	V súvislosti s hodnotením prínosov Zmluvy podľa podmienok § 5 ods. 4 písm. a) až d) zákona úrad konštatuje, že tieto prínosy objektívne vyplývajú z podstaty Zmluvy, t.j. priamo súvisia s výhradnou distribúciou. Pri posudzovaní týchto prínosov nemožno vychádzať z úspešnosti plnenia cieľov Zmluvy, úrovne spolupráce medzi zmluvnými stranami a ich subjektívneho hodnotenia prínosov Zmluvy. Pokiaľ by úrad pri posudzovaní zmlúv o výhradnej distribúcii nevychádzal z objektívne platných prvkov takýchto zmlúv, ale sústredil by sa na konkrétne napĺňanie cieľov zmlúv na základe subjektívnych názorov zmluvných strán, resp. určitej situácie na trhu, hodnotenie prínosov v zmysle § 5 ods. 4 písm. a) až d) zákona jednej a tej istej zmluvy by mohlo byť v rôznych časových obdobiach platnosti zmluvy rozdielne. 

	Úrad ďalej pristúpil k určeniu času, počas ktorého sa na ustanovenia častí I., II. a III. Zmluvy nevzťahuje zákaz podľa § 3 zákona. Úrad pritom analyzoval úroveň obmedzenia súťaže, ku ktorému dochádza na základe týchto ustanovení a ich prínosu k hospodárskej efektívnosti. Vychádzal pritom predovšetkým zo štruktúry vymedzeného relevantného trhu, jeho dynamiky, postavenia zmluvných strán na tomto trhu a zároveň v spojitosti s tým zhodnotil vyššie uvedené prínosy Zmluvy. 

	Na základe získaných podkladov a informácií úrad konštatuje, že podiel výrobkov, ktoré sú predmetom Zmluvy na vymedzenom relevantnom trhu (25 - 30%) je významný a má mierne stúpajúcu tendenciu. Zmluvné výrobky však zároveň čelia intenzívnej medziznačkovej súťaži predovšetkým zo strany ďalších troch spoločností dodávajúcich výrobky na vymedzený relevantný trh (Nestlé Slovensko, s.r.o., Bratislava, BONAVITA - SERVIS, spol. s r.o., Bratislava, AC s.r.o., Veľký Krtíš). Konkurenčné spoločnosti využívajú rôzne distribučné systémy, vlastnú aj cudziu distribúciu, pričom, podľa ich vyjadrenia, nie je možné, aby došlo k uzatvoreniu trhu. Taktiež bariéry vstupu na trh nie sú vysoké, či už pre zahraničných alebo domácich dodávateľov. V súvislosti s námietkou druhostupňového orgánu úrad taktiež skúmal, či Zmluva umožňuje realizáciu pasívnych obchodov. Nakoľko Zmluva dáva spoločnosti PST - Slovakia, a.s. prakticky celosvetovú exkluzivitu na predaj zmluvných výrobkov, pričom PST - Slovakia, a.s. nemá v zahraničí svoje pobočky, uskutočňovanie pasívnych obchodov nie je možné.

	Úrad prišiel k záveru, že zákaz podľa § 3 zákona sa na Zmluvu v časti I., II. a III. nevzťahuje do 31. 12. 2005. Vychádzal pritom z vyššieuvedených skutočností a prihliadal aj na návratnosť investícií potrebných na vybudovanie systému výhradnej distribúcie, ktorú spoločnosť PST - Slovakia, a.s. odhadla na 5 rokov. Stanovené obdobie platnosti Zmluvy je podľa názoru úradu primeraným časom vo vzťahu k obmedzeniu hospodárskej súťaže. Tento čas je nevyhnutný na dosiahnutie cieľov Zmluvy a počas tohto obdobia môžu zmluvné strany dosiahnuť svoje obchodné zámery. Zároveň možno predpokladať, že v uvedenom časovom období sa postavenie zmluvných výrobkov na trhu neposilní v dôsledku plnenia Zmluvy, t.j. výhradnej distribúcie natoľko, aby nastali súťažné problémy.

	V ďalšom kroku úrad analyzoval ustanovenie časti IV. Zmluvy v znení ...“Obaja účastníci tejto zmluvy stanovili jednotné predajné ceny pre prípadných ďalších predajcov, s ktorými bude uzatvárať obchody výhradný predajca“ .

	Úrad prišiel k záveru, že toto ustanovenie je obmedzením hospodárskej súťaže, nakoľko zaväzuje spoločnosť PST - Slovakia, a.s.  predávať svojim odberateľom zmluvný tovar za ceny, ktoré boli vopred dohodnuté s predávajúcim - spoločnosťou PROVEST, spol. s r.o. Spoločnosť PST - Slovakia, a.s. má v dôsledku ustanovenia časti IV. obmedzenú voľnosť konania - samostatného určovania svojich predajných cien. Pritom nie je podstatné, či zmluvné strany pri plnení Zmluvy skutočne spoločne stanovovali ceny pre ďalší predaj, nakoľko samotná existencia takéhoto ustanovenia v Zmluve je protisúťažná. Úrad konštatuje, že citované ustanovenie časti IV. Zmluvy obsahuje priame určenie cien tovaru. Podľa § 3 ods. 2 písm. a) zákona sú dohody obmedzujúce súťaž, ktoré obsahujú priame alebo nepriame určenie cien tovaru zakázané. 

	Úrad pristúpil k zhodnoteniu tohto ustanovenia z hľadiska podmienok uvedených v § 5 ods. 4 zákona. Úrad prišiel k záveru, že uvedené ustanovenie žiadnym spôsobom neprispieva k zlepšeniu výroby alebo distribúcie tovaru, ani k podpore technického alebo hospodárskeho rozvoja a s týmito činnosťami priamo nesúvisí. Tým nespĺňa podmienku § 5 ods. 4 písm. a) zákona.

	V tejto súvislosti citované ustanovenie časti IV. Zmluvy nemôže poskytovať spotrebiteľom primeranú časť prospechu z toho vyplývajúcu, čím nespĺňa ani podmienku § 5 ods. 4 písm. b) zákona.

	Úrad konštatuje, že uvedené ustanovenie ide jednoznačne nad rámec Zmluvy a nesúvisí s jej cieľom, t.j. presadením zmluvných výrobkov na trhu na základe ich výhradnej distribúcie. To znamená že ustanovenie časti IV. ukladá zmluvným stranám také obmedzenia, ktoré nie sú nevyhnutné na dosiahnutie cieľov Zmluvy, čím nespĺňa podmienku § 5 ods. 4 písm. c) zákona.

	Uvedené ustanovenie zároveň  spĺňa podmienku § 5 ods. 4 písm. d) zákona, nakoľko neumožňuje účastníkom dohody obmedzujúcej súťaž vylúčiť súťaž vo vzťahu k podstatnej časti dotknutého tovaru.

	Na základe uvedených skutočností úrad konštatuje, že citované ustanovenie časti IV. nespĺňa súčasne podmienky stanovené v § 5 ods. 4 písm. a) - d) zákona a je zakázané podľa § 3 ods. 1 zákona a neplatné podľa § 3 ods. 3 zákona. Úrad prišiel k záveru, že toto ustanovenie nesúvisí priamo s predmetom Zmluvy a možno ho oddeliť od ostatného obsahu Zmluvy.

	Úrad sa zaoberal aj námietkou druhostupňového orgánu, že je potrebné zhodnotiť aj časť VII. Zmluvy, ktorá znamená obmedzenie distribútora distribuovať výrobky iných výrobcov. Úrad prišiel k záveru, že uvedené obmedzenie distribútora vyplýva už z časti III. Zmluvy. Časť VII. Zmluvy len stanovuje zmluvnú pokutu za porušenie tejto povinnosti distribútora, ako aj zmluvnú pokutu za porušenie povinnosti predávajúceho nepredávať zmluvné výrobky iným kupujúcim.

	V zmysle § 12 ods. 5 zákona úrad listami č. 682/1/PMÚ SR/2002, resp. 682/2/PMÚ SR/2002 zo dňa 13. 02. 2002 vyzval účastníkov konania, aby sa vyjadrili k predmetu konania a výsledkom vyšetrovania. Stanoviská účastníkov konania sú súčasťou spisového materiálu. V súvislosti s vyjadrením spoločnosti PST - Slovakia, a.s. úrad konštatuje, že k vzneseným námietkam sa už v minulosti vyjadril.

	Na základe skutočností uvedených v odôvodnení úrad rozhodol tak, ako je uvedené vo výrokovej časti tohto rozhodnutia.

Poučenie:

	Podľa § 61 ods. 1 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní proti tomuto rozhodnutiu možno podať na Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, I. výkonný odbor v lehote 15 dní odo dňa oznámenia tohto rozhodnutia rozklad. Včas podaný rozklad má odkladný účinok.

								   Ing. Ján Šufliarsky
						         riaditeľ odboru dohôd obmedzujúcich súťaž

Rozhodnutie sa doručí:

PROVEST, spol. s r.o.			
Oravická 633/31 				
028 01 Trstená 				

PST - Slovakia, a.s.
Ľ. Štúra 784
029 01 Námestovo