PROTIMONOPOLNÝ ÚRAD SLOVENSKEJ REPUBLIKY

ROZHODNUTIE

Číslo: 2002/DZ/R/2/223	Bratislava 18. október 2002

	Rada Protimonopolného úradu Slovenskej republiky v Bratislave, ako orgán príslušný na konanie podľa § 18 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení zákona č. 465/2002 Z.z. o skupinových výnimkách zo zákazu dohôd obmedzujúcich hospodársku súťaž a o zmene a doplnení niektorých zákonov, v konaní vo veci rozkladu podaného podnikateľom Slovenské telekomunikácie, a.s., Nám. slobody 6, 817 62 Bratislava, podľa § 59 ods. 3 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní(správny poriadok) v znení neskorších predpisov

zrušuje 

rozhodnutie Protimonopolného úradu Slovenskej republiky, odboru zneužívania dominantného postavenia č. 2002/DZ/2/1/075 zo dňa 26.04.2002, ktorým bolo rozhodnuté o zneužívaní dominantného postavenia podnikateľom Slovenské telekomunikácie, a.s., Nám. slobody 6, 817 62 Bratislava a vec vracia prvostupňovému orgánu na nové prejednanie a rozhodnutie.

Odôvodnenie:

Dňa 26.04.2002 vydal Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, odbor zneužívania dominantného postavenia (ďalej len „úrad“) rozhodnutie č. 2002/DZ/2/1/075, ktorým rozhodol, že konanie podnikateľa Slovenské telekomunikácie, a.s., Nám. slobody 6, 817 62 Bratislava (ďalej len „Slovenské telekomunikácie“) spočívajúce v rozdielnej tarifikácii pre užívateľov pripojenia na uzol poskytovateľa Internetu prostredníctvom ISDN pripojenia (nižšia cena) a pripojenia prostredníctvom klasickej prípojky na hlasovú službu (vyššia cena) je zneužitím dominantného postavenia na relevantnom trhu komutovaného pripojenia na prístupové body (uzly) poskytovateľov Internetu a dátových prenosových služieb prostredníctvom verejnej telekomunikačnej siete podľa § 8 ods. 2 písm. c) zákona č. 136/2001 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov a rovnako uložil podnikateľovi Slovenské telekomunikácie zdržať sa takéhoto konania. Úrad ďalej rozhodol, že konanie podnikateľa Slovenské telekomunikácie spočívajúce vo viazaní odberu komfortnej skupiny doplnkových služieb pre užívateľov primárneho prístupu ISDN je zneužitím dominantného postavenia na relevantnom trhu poskytovania primárnych prístupov euroISDN – PRA prostredníctvom pevnej verejnej telekomunikačnej siete podľa § 8 ods. 2 písm. d) zákona č. 136/2001 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov a podnikateľovi Slovenské telekomunikácie uložil povinnosť zdržať sa tohto konania. Podnikateľovi Slovenské telekomunikácie úrad uložil pokutu v sume 50 000 000, -Sk (slovom päťdesiat miliónov slovenských korún).

	Dňa 14.05.2002 bol úradu doručený rozklad (list č. 2450/2002) voči rozhodnutiu č. 2002/DZ/2/1/075 zo dňa 26.04.2002, v ktorom podnikateľ Slovenské telekomunikácie namietal najmä nasledovné skutočnosti:

1. „.....Existuje reálne riziko, že Úrad prekročil svoje kompetencie, resp. sa svojou kompetenciou v  tejto veci dostatočne nezaoberal a nekonzultoval dostatočne tieto kompetencie s inými príslušnými orgánmi, najmä s Telekomunikačným úradom Slovenskej republiky.....Úrad sa vyhol akémukoľvek posudzovaniu činností ST v kontexte ustanovení zákona č. 195/2000 Z.z. o telekomunikáciách.....Úrad sa vyhol posudzovaniu činností ST v kontexte zákona č. 18/1996 Z.z. o cenách.....Okrem toho sa Úrad vôbec nezaoberal otázkou aplikovateľnosti Zákona o ochrane hospodárskej súťaže na oblasť telekomunikácií. V súlade s príslušnou legislatívou Európskej únie je telekomunikačná regulácia vo vzťahu k všeobecnej regulácii pre telekomunikačných operátorov, legislatívou špeciálnou. To znamená, že ustanovenia Zákona o ochrane hospodárskej súťaže sa majú aplikovať len v prípade, že konkrétna problematika nie je špeciálne upravená Zákonom o telekomunikáciách. Povinnosti operátorov vo vzťahu k cenovej politike sú stanovené v § 33 Zákona o telekomunikáciách....“

2. „....Úrad tiež konštatuje, že napriek argumentom ST „je prepojenie a prístup do siete možné vziať zo širšieho hľadiska ako „službu“. Toto tvrdenie je nielen v rozpore s definíciou telekomunikačnej služby obsiahnutou v Zákone o telekomunikáciách, ale je aj veľmi zavádzajúce. Aj v prípade, ak by ST pripustili, že pripojenie a prístup k sieti je možné v rozpore s telekomunikačným zákonom považovať za „službu zo širšieho hľadiska“, bola by taká „služba“ podľa § 21 ods. 1 a § 22 ods. 1 Zákona o telekomunikáciách prístupná len prevádzkovateľom telekomunikačných sietí a poskytovateľom telekomunikačných služieb. V žiadnom prípade preto nemožno túto službu porovnávať so skutočnými telekomunikačnými službami poskytovanými užívateľom. V tomto tvrdení úradu sa prejavilo nedostatočné zistenie skutkového stavu a potreba konzultácie záverov Úradu s TÚ SR......Pojmy „služby pripojenia do siete“, „služby prístupu“, „služby komutovaného pripojenia“ nie sú používané v súlade so Zákonom o telekomunikáciách. ST neponúka službu pripojenia. Zákon o telekomunikáciách nespoznáva pojmy „pripojenie“ a „prístup“ ako poskytovanie služby, ale ako podmienku jej poskytovania. Naviac „pripojenie“ a „prístup“ sú dostupné len prevádzkovateľom telekomunikačných sietí a  poskytovateľom telekomunikačných služieb a žiadnym spôsobom nesúvisia s koncovými užívateľmi.....Je možné skonštatovať, že Úrad v súvislosti s ustálením relevantného trhu nevenoval žiadnu pozornosť ustanoveniam Zákona o telekomunikáciách resp. ignoroval definíciu „telekomunikačnej služby“ (napriek tomu, že s týmto pojmom pracuje) v Zákone o telekomunikáciách, v dôsledku čoho však nemohol dospieť k správnej definícii relevantného trhu.....“

3. „...Úrad konštatuje, že „Asociácia prevádzkovateľov Internetu („API“) je združením právnických osôb, ktorých činnosti a konania súvisia s hospodárskou súťažou, a teda je podnikateľom v zmysle § 3 ods. 2 zákona.“. Toto konštatovanie nie je podopreté žiadnym relevantným argumentom a pokiaľ táto skutočnosť nevyplýva jednoznačne zo stanov API, nemalo konanie predchádzajúce vydaniu napádaného rozhodnutia vôbec prebehnúť....“

4. „......	Napriek tomu, že Úrad samotný konštatuje, že oblasť telekomunikačných služieb, konkrétne prepojenia sietí, sa vyznačuje aktívnou účasťou TÚ SR rozhodnúť v prípade, že nedôjde k dohode medzi poskytovateľmi telekomunikačných služieb, Úrad nevenoval pozornosť pripomienke ST, že členovia API nikdy nevzniesli oficiálnu požiadavku (čo potvrdzuje tiež fakt, že nepredložili v prebiehajúcom konaní, podľa vedomostí ST, žiadny relevantný listinný dôkaz, ktorý by preukazoval opak) ohľadom nimi napádaných skutočností. Inými slovami, členovia API nesplnili Zákonom o telekomunikáciách predpokladaný postup, ktorý by mohol viesť k potenciálnemu rozhodnutiu TÚ SR o tom, akým spôsobom sa má prepojenie (pripojenie/prístup) realizovať. V dôsledku uvedeného neexistuje rozhodnutie regulátora telekomunikačného trhu, ktorým je TÚ SR a len v dôsledku porušenia ktorého by sa mohol Úrad zaoberať otázkou potenciálneho zneužitia dominantného postavenia na relevantnom trhu. Bez dodržania tohto postupu neexistuje hmotno - právny predpoklad na konanie Úradu....“

5. „....Úrad konštatuje, že „podľa súťažného práva nie je prípustné, aby pri zhodnom alebo porovnateľnom plnení voči jednotlivým podnikateľom boli uplatňované rozdielne cenové podmienky“. V tomto ohľade sa však jedná do veľkej miery len o nepriamu citáciu Zákona o ochrane hospodárskej súťaže. Na druhej strane však k spoľahlivému záveru, ktorý by takéto konštatovanie odôvodňoval je možné dôjsť len na základe podrobnej analýzy Zákona o cenách a pri jeho aplikácii na konkrétne podmienky daného prípadu. Ako sme už uviedli vyššie, Úrad sa pri svojom šetrení ustanoveniami Zákona o cenách nezaoberal vôbec, pričom je potrebné skonštatovať, že v tomto ohľade je analýza ustanovení Zákona o cenách o to dôležitejšia, že telekomunikačné služby sú vystavené cenovej regulácii. Nie je preto možné, aby Úrad zvolil zjednodušený prístup a skonštatoval, že nakoľko neskúma primeranosť cien jeho úlohou nie je skúmať ustanovenia Zákona o cenách.....

6. „....Zjednodušený záver o (ne)možnosti uplatňovania rozdielnych cenových podmienok pri zhodnom alebo porovnateľnom plnení je neprípustný pretože neodzrkadľuje základnú premisu Zákona o cenách, a to že v cene tovaru sa odrzakadľujú ekonomicky oprávnené náklady a primeraný zisk. V súlade s judikatúrou Európskej komisie musia ceny vždy zahŕňať variabilné náklady, pričom je možné dočasne znížiť cenu pod prevádzkové náklady, pokiaľ sa jedná len o prechodné zníženie cien v rámci krátkodobej promotion akcie a pokiaľ súťažiteľ, ktorý takto znížil ceny, nebol vedený zámerom vytlačiť iných súťažiteľov z trhu. Je jednoznačné, že na strane ST takýto zámer neexistoval a ani nebol v konaní žiadnym spôsobom preukázaný....“ 

7. „....otázky položené znalcovi majú byť formulované tak, „aby sa znalec zaoberal len takými skutočnosťami, na ktorých posúdenie sa vyžadujú jeho odborné znalosti“. Ako uvádzame nižšie táto zákonná požiadavka nebola dodržaná a Úrad položil znalcovi otázky, ktoré v širokom rámci prekročujú posudzovanie v rámci jeho odborných znalostí. „Znalecký posudok“ okrem toho nespĺňa požiadavky § 19 Vyhlášky na obsah znaleckého posudku a „znalecký posudok“ tiež nespĺňa požiadavku § 13 Zákona o znalcoch a neobsahuje odtlačok pečate....Okrem vyššie uvedeného Úrad pri ustanovovaní „znalca“ porušil ustanovenie § 21 ods. 2 Zákona o znalcoch, nakoľko ustanovil za „znalca“ vysokú školu, bez toho, aby boli kumulatívne splnené zákonné podmienky pre takýto postup, a to, aby sa jednalo o zvlášť obtiažny prípad vyžadujúci zvláštne vedecké posúdenie.....Okrem vyššie uvedeného sú ST toho názoru, že „znalec“ vybraný na posúdenie otázok formulovaných Úradom v odbore „Elektrotechnika slaboprúdová a príslušnom odvetví“ nie je vôbec kvalifikovaným na zodpovedanie daných otázok....Nakoľko citácie so „znaleckého posudku“ tvoria zásadný podklad odôvodnenia napádaného rozhodnutia Úradu z hľadiska záverov jeho šetrenia, dá sa skonštatovať, že rozhodnutie Úradu založené na prezentovaných výsledkoch šetrenia je nepreskúmateľné....“

8. „....ISDN ako technológia umožňuje celý rad nových služieb, ktorými bežná telefónna linka nedisponuje a je založená na iných princípoch a z toho dôvodu porovnávanie tarifikácie pripojenia do Internetu prostredníctvom ISDN a pomocou klasickej telefónnej linky nie je možné......Analógové a ISDN linky nie sú porovnateľné produkty a dopyt po analógových linkách je len málo elastický vo vzťahu k ISDN linkám a dopyt po ISDN linkách nie je elastický vo vzťahu k analógovým linkám.....ISDN linky umožňujú integráciu niekoľkých druhov telekomunikačných služieb ako hlas, fax, video, prenos dát a obrazov, a to všetko na jednej telefónnej linke. Z toho vyplýva, že služby poskytované na ISDN linkách sú určené úplne inej skupine zákazníkov, ako služby na analógových linkách....“

9. „....ST sú v súčasnosti povinné poskytovať komplexný rozsah hlasových služieb (miestne medzimestské, medzinárodné volania,.....). ST neponúkajú PRA, pre ktoré by platili špecifické podmienky obmedzujúce poskytovanie hlasových služieb a poskytovanie doplnkových služieb je integrálnou súčasťou ponuky PRA. Využívanie PRA na strane ISP na prijímanie volaní z VTS do Internetu nemení základný charakter PRA....“

10. „...Úrad v prvom rade opomenul v napádanom rozhodnutí hodnotiť jedno z najzásadnejších kritérií pre ukladanie pokút, a to „skutočný dopad konania na trh“.....Je potrebné tiež rozporovať konštatovania Úradu v napádanom rozhodnutí, že „...podnikateľ hrubým spôsobom obmedzil hospodársku súťaž, čo má negatívne účinky vo vzťahu k ostatným konkurentom“ a „predmetné konanie podnikateľa úrad hodnotí ako závažné porušenie zákona, pretože skutok je kvalifikovaný ako zneužívanie dominantného postavenia podnikateľom...“. K tomu treba uviesť, že charakterizované obmedzenie súťaže ako „hrubé“ v nadväznosti na účinky vo vzťahu k ostatným konkurentom“ nemá podklad v napádanom rozhodnutí......K druhému citovanému záveru Úradu je potrebné povedať, že nemá žiadnu oporu v Zákone o ochrane hospodárskej súťaže, nakoľko tento pri hodnotení závažnosti prípadného porušenia ním uložených povinností nerozlišuje z hľadiska intenzity porušenia povinností medzi jednotlivými druhmi (t.j. nerobí rozdiel medzi prípadným zneužitím dominantného postavenia, dohodou obmedzujúcou súťaž a porušením ustanovení týkajúcich sa koncentrácie), ale naopak ukladá Úradu aby závažnosť každého porušenia hodnotil individuálne. Z uvedeného teda vyplýva, že Úrad neodôvodnil v Zákone o ochrane hospodárskej súťaže požadovaným spôsobom uloženie pokuty ani v rámci tých kritérií, ktoré vo svojom rozhodnutí cituje (závažnosť, rozsah a dĺžka trvania porušovania ustanovení zákona )....“ 

Rada Protimonopolného úradu Slovenskej republiky (ďalej len „Rada úradu“) ako orgán príslušný na konanie podľa § 18 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení zákona č. 465/2002 Z.z. o skupinových výnimkách zo zákazu dohôd obmedzujúcich súťaž a o zmene a doplnení niektorých zákonov (ďalej len „zákon“) preskúmala rozkladom napadnuté rozhodnutie v celom rozsahu tak, ako to vyplýva z § 59 ods. 1 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov a dospela k nižšie uvedeným záverom.

	Nakoľko počas konania Rady úradu došlo s účinnosťou od 01.10.2002 (zákon č. 465/2002 Z.z. o skupinových výnimkách zo zákazu dohôd obmedzujúcich hospodársku súťaž a o zmene a doplnení niektorých zákonov) k zmene a doplneniu zákona č. 136/2001 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov, Rada úradu v konaní pokračuje podľa už novelizovaného znenia zákona.

Podľa § 2 ods. 5 zákona sa zákon nevzťahuje na prípady obmedzovania súťaže, ktorých posudzovanie patrí do pôsobnosti iného orgánu, ktorý zabezpečuje ochranu súťaže podľa osobitného predpisu.

Podľa názoru Rady úradu pri určení, ktorý orgán má v určitej veci konať je nutné poukázať na čl. 2 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky, podľa ktorého štátne orgány môžu konať iba na základe ústavy, v jej medziach a v rozsahu a spôsobom, ktorý ustanoví zákon. 

Podľa § 1 zákona je jeho účelom ochrana hospodárskej súťaže na trhoch výrobkov, výkonov, prác a služieb pred jej obmedzovaním, ako aj vytváranie podmienok na jej ďalší rozvoj s cieľom podporiť hospodársky rozvoj v prospech spotrebiteľov. V § 22 zákona je vymedzená právomoc úradu, do ktorej okrem iného patrí i rozhodovanie o všetkých veciach ochrany súťaže vyplývajúcich z ustanovení zákona a rozhodovanie o povinnosti zdržať sa konania, ktoré je v rozpore so zákonom.

	Napriek skutočnosti, že podnikateľ Slovenské telekomunikácie vo svojom rozklade namietal pôsobnosť úradu konať v danej veci, Rada úradu konštatuje, že preskúmanie konania podnikateľa Slovenské telekomunikácie z hľadiska zneužívania dominantného postavenia je plne v kompetencii úradu v zmysle zákona. Úrad nie je oprávnený postupovať podľa zákona č. 195/2000 Z.z. o telekomunikáciách v znení neskorších predpisov, resp. podľa zákona č. 18/1996 Z.z. o cenách v znení neskorších predpisov tak, ako sa toho dožadoval podnikateľ Slovenské telekomunikácie. Aplikácia vyššie uvedených právnych úprav nie je relevantná s ohľadom na predmetné konanie. Obe praktiky, ktoré posudzoval úrad v rámci prvostupňového konania, posudzoval z hľadiska zneužitia dominantného postavenia podľa § 8 zákona. Rada úradu konštatuje, že v danom konaní úrad nezasahoval do kompetencií regulátora, t.j. Telekomunikačného úradu SR z hľadiska stanovenia ceny pre určité telekomunikačné služby.

Pokiaľ ide o námietku podnikateľa Slovenské telekomunikácie, že prvostupňový orgán bez ďalších podporných argumentov považoval API za podnikateľa podľa § 3 ods. 2 zákona, Rada úradu konštatuje, že API bola založená podľa § 20f a nasl. Občianskeho zákonníka a jej zakladateľmi boli právnické osoby. Súčasťou spisového materiálu je Zakladateľská zmluva API, podľa ktorej zakladateľmi API boli i podnikatelia zapísaní v obchodnom registri, pričom v súčasnosti minimálne dvaja zo zakladateľov vykonávajú podnikateľské aktivity súvisiace i s poskytovaním telekomunikačných služieb, a to podnikateľ NAPRI, s.r.o., Bruselská 3, Košice a podnikateľ Slovanet, a.s., Štefánikova 379/19, Trenčín (do 24.07.2001 podnikajúci pod obchodným názvom PSG, a.s.). Je nespochybniteľné, že API je združením podnikateľov a podľa názoru Rady úradu prvostupňový orgán nepochybil, keď určil, že API je podnikateľom podľa § 3 ods. 2 zákona.

	Rada úradu považuje za potrebné upozorniť prvostupňový orgán, že z citácie uvedenej v prvostupňovom rozhodnutí „Úrad listom číslo 2426/PMÚ SR/2001 zo dňa 15.05.2001 oznámil ST, a.s. a API začatie správneho konania vo veci zneužitia dominantného postavenia ne relevantnom trhu...“ nie je zrejmé, či konanie začal úrad podľa § 25 ods. 1 zákona z vlastného podnetu, resp. či toto konania bolo začaté na návrh podnikateľa. Úrad by v odôvodnení rozhodnutia mal rozlišovať skutočnosť, či konanie bolo začaté z podnetu úradu alebo na návrh podnikateľa a táto by mala byť z odôvodnenia rozhodnutia zrejmá.

	Rovnako Rada úradu upozorňuje na skutočnosť, že úrad v odôvodnení rozhodnutia uvádza, že lehota na vydanie rozhodnutia bola predĺžená podľa § 49 ods. 2 správneho poriadku napriek skutočnosti, že zákon má osobitné ustanovenie o predlžovaní lehôt (§ 30 zákona), ako i napriek skutočnosti, že lehota bola predsedníčkou úradu predĺžená práve podľa § 30 zákona (list zo dňa 29.10.2001 a zo dňa 20.02.2002). V súlade s ustanovením § 30 zákona musí byť nielen predĺženie lehoty na vydanie rozhodnutia, ale i oznámenie účastníkom konania o jej predĺžení, pričom prvostupňový orgán pochybil, keď upovedomoval účastníkov konania o predĺžení lehoty podľa § 49 ods. 2 správneho poriadku.

	Podľa názoru Rady úradu je nevyhnutným predpokladom posúdenia konania určitého podnikateľa z hľadiska zneužívania dominantného postavenia vymedzenie relevantných trhov, pričom dané vymedzenie vychádza zo základnej definície stanovenej v § 3 ods. 3 až 6 zákona. 

	Podľa § 3 ods. 3 zákona je relevantný trh priestorový a časový súbeh ponuky a dopytu takých tovarov, ktoré sú na uspokojenie určitých potrieb z hľadiska užívateľa zhodné, alebo vzájomne zastupiteľné.

	Ustanovenie § 3 ods. 4 zákona stanovuje, že tovarový relevantný trh zahŕňa zhodné a vzájomne zastupiteľné tovary schopné uspokojiť určitú potrebu užívateľov. Podľa § 3 ods. 6 zákona vzájomne zastupiteľné tovary sú tovary, ktoré sú zastupiteľné najmä z hľadiska fyzikálnych a technických charakteristík, ceny a účelu použitia.

	Vychádzajúc z uvedených zákonných definícií je nutné, aby úrad pri vymedzení relevantného trhu z tovarového hľadiska bral do úvahy kritériá zameniteľnosti a zastupiteľnosti výrobkov, pri ktorých sa vychádza z preferencií užívateľov, zo zohľadnenia technického a technologického hľadiska a v podstatnej miere sa zohľadňuje i možnosť využitia a cena poskytovanej služby. 

Pri stanovení produktového relevantného trhu v takej oblasti, akou sú telekomunikácie je potrebné, aby úrad vychádzal z komplexnej analýzy, ktorej nevyhnutnou súčasťou je i zhodnotenie názorov jednotlivých užívateľov poskytovaných služieb na možné substitúty k užívaným službám, preverovanie elasticity dopytu, t.j. či v prípade zvýšenia ceny u jednej služby môže byť táto nahradená inou službou.

Podľa názoru Rady úradu prvostupňový orgán nedostatočne zhodnotil možnosť prenášania informácií (dát) inými médiami ako verejnou telekomunikačnou sieťou, napr. sieťou tvorenou optickými vláknami, s káblovou sieťou, prenosom dát prostredníctvom satelitu. 

Prvostupňový orgán vo svojom rozhodnutí č. 2002/DZ/2/1/075 zo dňa 26.04.2002 zadefinoval dva tovarové relevantné trhy, a to relevantný trh komutovaného pripojenia na prístupové body (uzly) poskytovateľov Internetu a dátových prenosových služieb prostredníctvom VTS (ďalej len „komutované pripojenie prostredníctvom pevnej VTS“) a relevantný trh poskytovania primárnych prístupov euroISDN – PRA. Do relevantného trhu komutovaného pripojenia prostredníctvom pevnej VTS zahrnul pripojenie pri klasickej telefónnej linke a pripojenie cez ISDN. Podľa názoru Rady úradu sa však prvostupňový orgán nedostatočným spôsobom vysporiadal s možnosťou zameniteľnosti a zastupiteľnosti poskytovanej služby pripojenia prostredníctvom klasickej telefónnej linky s poskytovanou službou  pripojenia prostredníctvom ISDN. 

Na základe uvedeného Rada úradu konštatuje, že pokiaľ ide o zadefinovanie relevantného trhu úrad nedostatočne zistil skutkový stav.

K námietke podnikateľa Slovenské telekomunikácie vyššie uvedenej pod bodom 2 odôvodnenia tohto rozhodnutia Rada úradu uvádza, že zadefinovanie tovarového relevantného trhu je plne v kompetencii úradu, pričom tento vychádza čisto zo zákonnej definície relevantného trhu. Podľa § 1 zákona sú ako tovary zadefinované výrobky, výkony, práce a služby. 

	Podľa názoru Rady úradu, až následne, po opätovnom zadefinovaní relevantného trhu je možné preskúmať, či podnikateľ Slovenské telekomunikácie má na relevantnom trhu dominantné postavenie a až následne po jeho preukázaní preskúmať konanie podnikateľa Slovenské telekomunikácie. 

Rada úradu taktiež konštatuje, že predmetné konanie vo veci zneužitia dominantného postavenia nebolo konaním vo veci odmietnutia prístupu k unikátnemu zariadeniu podľa § 8 ods. 5 zákona a nie je zrejmé, prečo sa úrad zaoberal zadefinovaním unikátneho zariadenia a zohľadňovaním podmienok, za ktorých môže byť prístup k unikátnemu zariadeniu odmietnutý.

Samotnú praktiku zneužitia dominantného postavenia, ktorú prvostupňový orgán opísal v bode 1 výrokovej časti prvostupňového rozhodnutia, t.j. konanie podnikateľa Slovenské telekomunikácie spočívajúce v rozdielnej tarifikácii pre užívateľov pripájajúcich sa na uzol poskytovateľa Internetu prostredníctvom ISDN (nižšia cena) a pre užívateľov pripájajúcich sa na uzol poskytovateľa Internetu prostredníctvom prípojky na hlasovú službu (vyššia cena) úrad definoval ako zneužitie dominantného postavenia podľa § 8 ods. 2 písm. c) zákona, t.j. uplatňovanie rozdielnych podmienok pri zhodnom, alebo porovnateľnom plnení voči jednotlivým podnikateľom, ktorými sú, alebo môžu byť títo podnikatelia znevýhodňovaní v súťaži. Za predpokladu, že pripojenie na uzol poskytovateľa Internetu prostredníctvom ISDN a pripojenie prostredníctvom hlasovej prípojky sú skutočne zastupiteľné služby, potom je pri tejto praktike rovnako nevyhnutné určiť i dotknutý relevantný trh, na ktorom boli jednotliví podnikatelia konaním Slovenských telekomunikácií znevýhodňovaní. V prvostupňovom rozhodnutí však zadefinovanie dotknutého relevantného trhu absentuje. 

Z uvedeného hľadiska podľa názoru Rady úradu protisúťažná praktika podľa § 8 ods. 2 písm. c) zákona nebola dostatočným spôsobom zhodnotená a preukázaná.

Pokiaľ ide o námietky podnikateľa Slovenské telekomunikácie, že úrad mal pri preverovaní rozdielnych podmienok spolupracovať s Telekomunikačným úradom SR, resp. mal postupovať v súčinnosti so zákonom o cenách, tieto sú irelevantné s ohľadom na povahu namietanej praktiky. Pri posudzovaní praktiky diskriminácie podľa § 8 ods. 5 písm. c) zákona, nie je úlohou úradu zistiť, či cena, ktorá je účtovaná Slovenskými telekomunikáciami je primeraná, resp. neprimeraná, alebo či zohľadňuje primeraný zisk tak, ako sa toho domáha podnikateľ Slovenské telekomunikácie v rozklade. Nie je v kompetencii úradu skúmať mieru zohľadnenia primeraného zisku vo výslednej cene za poskytované služby a ani posudzovať štruktúru nákladov. Cenotvorba z tohto pohľadu patrí výhradne do kompetencie Ministerstva financií SR, resp. príslušných regulačných úradov. Pri posudzovaní predmetnej praktiky ide výhradne o posúdenie konania dominantného podnikateľa majúceho charakter rozdielneho prístupu k jednotlivým podnikateľom pri poskytovaní identického plnenia. 

Prvostupňový orgán vo svojom rozhodnutí konštatoval, že „zneužívanie dominantného postavenia podľa § 8 ods. 2 písm. d) zákona na relevantnom trhu komutovaného pripojenia prostredníctvom VTS, ktoré namieta vo svojom podaní navrhovateľ nebolo preukázané.“ Vychádzajúc z podnetu API, ktorý bol úradu doručený dňa 02.05.2001, Rada úradu sa domnieva, že prvostupňový orgán mal na mysli namietané konanie Slovenských telekomunikácií súvisiace s viazaním súhlasu poskytnutia zvýhodnenej tarifikácie pripojenia do Internetu na odobratie nesúvisiaceho plnenia – digitálnej linky ISDN. Prvostupňový orgán vo svojom rozhodnutí neuviedol žiadne závery, na základe ktorých by dospel k názoru, že zneužívanie dominantného postavenia súvisiace s uvedeným konaním podnikateľa Slovenské telekomunikácie nebolo preukázané, a teda z uvedeného hľadiska je prvostupňové rozhodnutie v tejto časti nepreskúmateľné. Podľa § 47 ods. 3 správneho poriadku v odôvodnení rozhodnutia správny orgán uvedie, ktoré skutočnosti boli podkladom pre rozhodnutie, akými úvahami bol vedený pri hodnotení dôkazov.

Pokiaľ ide o praktiku opísanú v bode 2 výroku prvostupňového rozhodnutia, týkajúcu sa viazania poskytovania služby ISDN - PRA na odber komfortnej skupiny doplnkových služieb, Rada úradu zastáva názor, že bude potrebné preskúmať i poskytovanie služby ISDN – BRA, a to s ohľadom na skutočnosť, či aj pri tejto službe je potrebné, aby si jej odberateľ vybral jednu z ponúkaných doplnkových služieb, či už štandartnú alebo komfortnú skupinu služieb, resp. či môže užívať ISDN – BRA bez doplnkových služieb. V súvislosti s uvedenou praktikou je nutné opätovne prehodnotiť zadefinovanie relevantného trhu ISD - PRA ako samostatného relevantného trhu.

	Rada úradu ďalej konštatuje, že prvostupňový orgán nedostatočne odôvodnil uloženú pokutu. Pri jej odôvodnení použil kritérium hrubého obmedzenia hospodárskej súťaže, ktoré nemá oporu v celom odôvodnení rozhodnutia, nakoľko sa prvostupňový orgán vo svojom rozhodnutí nevysporiadal s dopadmi ním posudzovaných praktík na hospodársku súťaž. Rovnako Rada úradu konštatuje, že dosiahnutie majetkového prospechu je jedným z faktorov podľa § 38 ods. 9 zákona, ktoré sa berú do úvahy pri ukladaní pokuty, ale už nie je kritériom, či úrad bude pri ukladaní pokuty rešpektovať maximálnu hranicu dosiahnutého obratu podnikateľa alebo dosiahnutého majetkového prospechu tak, ako tomu bolo podľa zákona č. 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov. Konštatácia úradu, že „Vzhľadom na to, že nebol preukázaný majetkový prospech ST, a.s. v dôsledku porušenia § 8 ods. 6 v nadväznosti na § 8 ods. 2 písm. c) a d) zákona, úrad pri ukladaní pokuty vychádzal z obratu ST, a.s....“ je zavádzajúca. Rada úradu zastáva názor, že odôvodnenie pokuty je nedostatočné a pri jej hodnotení úrad jednak opomenul zhodnotiť dopad na relevantný trh, ako i rozsah konania podnikateľa Slovenské telekomunikácie a dĺžku trvania zneužívania na relevantnom trhu.

	Taktiež Rada úradu zastáva názor, že pri ustanovení znalca podľa § 36 správneho poriadku mal prvostupňový orgán postupovať podľa osobitného predpisu, t.j. podľa zákona č. 36/1967 Zb. o znalcoch a tlmočníkoch v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon o znalcoch a tlmočníkoch“) a podľa vyhlášky č. 263/1996 Z.z., ktorou sa vykonáva zákon č. 36/1967 Zb. o znalcoch a tlmočníkoch (ďalej len „Vyhláška“). Prvostupňový orgán mal ustanoviť znalca rozhodnutím, v ktorom by úrad vymedzil úlohu znalca a okolnosti prípadu, ako aj formu otázok, a to tak, aby sa znalec zaoberal len takými skutočnosti, na ktorých posúdenie sa vyžadujú jeho odborné znalosti. Rovnako znalecký posudok postráda náležitosti stanovené Vyhláškou podľa § 19 a podľa § 13 zákona o znalcoch a tlmočníkoch. Samotná Fakulta elektrotechniky a informatiky Slovenskej technickej univerzity (ďalej len „FEI STU“) neoznačila odpoveď na otázky ako znalecký posudok, ale iba ako odborné posúdenie skutočností týkajúcich sa poskytovania telekomunikačných služieb (list č. 5508/2001 zo dňa 27.12.2001). Prvostupňový orgán nesprávne zhodnotil predkladané vyjadrenie FEI STU a definoval ho ako znalecký posudok.

Rada úradu konštatuje, že i napriek nedostatkom znaleckého posudku je možné závery uvedené FEI STU považovať za relevantné, nakoľko nie je spochybniteľný fakt, že FEI STU je schopná vyjadrovať sa k odborným otázkam týkajúcim sa telekomunikácií. Na námietku, že vymenovaný znalec nie je kvalifikovaným na posúdenie danej problematiky, Rada úradu konštatuje, že FEI STU určila na vypracovanie znaleckého posudku pracovníkov katedry telekomunikácií (oznámené úradu listom č. 4493/2001 zo dňa 16.10.2001).

	Na základe vyššie opísaných skutočností, s prihliadnutím na potrebu riadneho zistenia skutkového stavu Rada úradu na svojom zasadaní dňa 18.10.2002 rozhodla tak, ako je uvedené vo výroku tohto rozhodnutia.

	Podľa § 59 ods. 3 správneho poriadku je prvostupňový orgán právnym názorom odvolacieho orgánu viazaný.

Poučenie:

Proti tomuto rozhodnutiu sa podľa § 61 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní nemožno odvolať.

						         Danica Paroulková
						predsedníčka Rady Protimonopolného úradu SR

Rozhodnutie sa doručí:

1. Slovenské telekomunikácie, a.s., Ing. Dagmar Straková, Nám. Slobody 6, 817 62 Bratislava
2. Ing. Ján Vigaš, Asociácia poskytovateľov Internetu, Vazovova 5, 812 43 Bratislava
3. Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, odbor zneužívania dominantného postavenia