PROTIMONOPOLNÝ ÚRAD SLOVENSKEJ REPUBLIKY

ROZHODNUTIE

Číslo: 2014/KH/R/2/008	Bratislava 11.apríla 2014

Rada Protimonopolného úradu Slovenskej republiky v Bratislave, ako orgán príslušný na konanie podľa § 18 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady 
č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov v správnom konaní č. 0064/ODOS/2008 na základe rozkladu podaného podnikateľom Československá obchodná banka, a.s., Michalská 18, 815 63 Bratislava, IČO: 36 854 140 v konaní zastúpený JUDr. Ľubošom Novákom, Advokátska kancelária JUDr. Ľuboš Novák s.r.o., Námestie Martina Benku č. 10, 811  07 Bratislava 

zamieta

podľa § 59 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní v znení neskorších predpisov (správny poriadok) rozklad podnikateľom Československá obchodná banka, a.s., Michalská 18, 815 63 Bratislava, IČO: 36 854 140 v konaní zastúpený JUDr. Ľubošom Novákom, Advokátska kancelária JUDr. Ľuboš Novák s.r.o., Námestie Martina Benku č. 10, 811  07 Bratislava a rozhodnutie Protimonopolného úradu Slovenskej republiky, odboru kartelov č.  2013/KH/1/1/026 zo dňa 25.10.2013 potvrdzuje.

Odôvodnenie:

(1)	Dňa 25.10.2013 vydal Protimonopolný úrad SR (ďalej len „úrad“) rozhodnutie č. 2013/KH/1/1/026 (ďalej len „rozhodnutie“), ktorým rozhodol tak, že 

I.	Konanie podnikateľov Slovenská sporiteľňa, a.s., Tomášikova 48, 832 37 Bratislava, IČO: 00 151 653, Československá obchodná banka, a.s., Michalská 18, 815 63 Bratislava, IČO: 36 854 140 v konaní zastúpený JUDr. Ľubošom Novákom, Advokátska kancelária JUDr. Ľuboš Novák s.r.o., Námestie Martina Benku č. 10, 811  07 Bratislava  a Všeobecná úverová banka, a.s., Mlynské nivy 1, 829 90 Bratislava, IČO: 31 320 155, spočívajúce v uskutočnení stretnutia týchto podnikateľov v Bratislave dňa 10.05.2007 a ich následnej emailovej komunikácii, ktorých obsahom bola dohoda o vypovedaní a znovu neuzatvorení zmlúv o bežných účtoch spoločnosti AKCENTA CZ, a.s., Ovocný trh 572/11, Staré Město, 110 00 Praha 1, Česká republika, 

je v čase od 10.05.2007 do 09.06.2009 na trhu poskytovania služieb bezhotovostných devízových operácií poskytovaných spotrebiteľom bez ohľadu na objem devízovej transakcie na území Slovenskej republiky

a)	dohodou, ktorá môže ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi, a ktorej cieľom je obmedzenie hospodárskej súťaže v rámci spoločného trhu podľa čl. 101 ods. 1 písm. c) Zmluvy o fungovaní Európskej únie vo forme dohody o rozdelení trhu, ktorá je zakázaná 

a zároveň

b)	dohodou obmedzujúcou súťaž podľa § 4 ods. 1 v spojení s § 4 ods. 2 písm. a) a s 4 ods. 3 písm. c) zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácií ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov vo forme dohody o rozdelení trhu, ktorá je zakázaná.

II.	Podľa § 38 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov za konanie uvedené v bode I. výrokovej časti tohto rozhodnutia sa ukladá pokuta:

podnikateľovi Československá obchodná banka, a.s., so sídlom Michalská 18, 815 63 Bratislava, IČO: 36 854 140 vo výške 3 183 427 eur slovom tri milióny stoosemdesiattritisícštyristodvadsaťsedem eur,

ktorú je uvedený podnikateľ povinný uhradiť do 60 dní odo dňa nadobudnutia právoplatnosti tohto rozhodnutia na účet Protimonopolného úradu Slovenskej republiky č. 7000060793, ŠP 8180, KS 1118, VS 201311026 vedený v Štátnej pokladnici Bratislava.

II.	Rozklad účastníka konania

(2)	Voči uvedenému rozhodnutiu podal účastník konania, Československá obchodná banka, a.s., so sídlom Michalská 18, 815 63 Bratislava, IČO: 36 854 140 (ďalej len „ČSOB, a.s.“) prostredníctvom svojho právneho zástupcu, JUDr. Ľuboša Nováka, Advokátska kancelária JUDr. Ľuboš Novák s.r.o., Námestie Martina Benku č. 10, 811  07 Bratislava (ďalej len „právny zástupca“), včas rozklad. 

(3) 	V rozklade účastník konania namietal voči konaniu a rozhodnutiu úradu a poukázal aj na svoje predchádzajúce vyjadrenia a námietky v správnom i súdnom konaní, osobitne sa odvolával na svoj rozklad proti rozhodnutiu č. 2009/KH/1/1/030 z 09.06.2009 (ďalej len „rozklad z roku 2009“) a rozsudky Krajského súdu v Bratislave (KS BA) Najvyššieho súdu SR (NS SR) vo veci ČSOB, a.s.. 

(4)	Námietky účastníka konania možno zhrnúť do nasledovných okruhov:

1.	Pre rozhodovanie v jeho veci nie sú relevantné rozsudky týkajúce sa ostatných dvoch žalobcov, ani výsledok konania o prejudiciálnej otázke

Podľa účastníka konania úrad pri opätovnom rozhodovaní extenzívne prihliadal na rozsudky NS SR týkajúce sa dohody spoločností Slovenská Sporiteľňa, a.s. Tomášikova 48, 832 37 Bratislava (ďalej len „SLSP, a.s.“) a Všeobecná úverová banka, a.s., Mlynské nivy 1, 829 90 Bratislava (ďalej len „VÚB, a.s.“). Niektoré otázky týkajúce sa týchto spoločností boli vyriešené v rámci prejudiciálneho konania na Súdnom dvore Európskej únie (ďalej len „Súdny dvor EÚ“). Rozsudok KS BA a rozsudok NS SR vo veci ČSOB, a.s. však vytýkali úradu viacero porušení zákona a nevychádzali pri zrušení rozhodnutí správneho orgánu výlučne z otázok položených Súdnemu dvoru EÚ.

Súdnemu dvoru nebola položená žiadna z nasledujúcich otázok, ktoré boli dôvodom na zrušenie rozhodnutia v časti týkajúcej sa ČSOB, a.s.:

o	Nesprávne posúdenie relevantného trhu a podielu účastníka konania na ňom;
o	nedostatočné preukázanie dĺžky protiprávneho konania;
o	nevykonanie ďalšieho dokazovania potrebného na preukázanie viacerých skutočností zákonom stanovených, ako kritériá pre určenie výšky sankcie.

Inými slovami, účastník konania sa domáha, aby úrad abstrahoval od záverov NS SR uvedených v rozsudkoch vo veci SLSP, a.s. a VÚB, a.s. a postupoval striktne v zmysle rozsudkov KS BA a NS SR v jeho veci, pričom rozsudok Súdneho dvora EÚ podľa jeho názoru nerieši všetky okolnosti jeho prípadu. 

2.	Podanie neprípustného návrhu na obnovu konania

Podľa účastníka konania skutočnosť, že úrad sa domáhal obnovy súdneho konania vo vzťahu k ČSOB a tento návrh bol KS BA zamietnutý, zaťažuje celé konanie závažnou procesnou vadou a neprípustne zasahuje do jeho práv. Úrad porušil zásadu zákonnosti.

3.	Voči podnikateľovi AKCENTA CZ, a.s. postupoval účastník konania individuálne a nie v dôsledku dohody 

Účastník konania trvá na tom, že voči podnikateľovi AKCENTA CZ, a.s., Ovocný trh 572/11, Staré Město, 110 00 Praha 1, Česká republika (ďalej len „AKCENTA CZ, a.s.“) postupoval individuálne, na základe rozhodnutia Predstavenstva ČSOB ČR zo dňa 21.03.2007, prijatého pre celú skupinu ČSOB. Tento názor bol akceptovaný KS BA v rozsudku týkajúcom sa ČSOB, a.s.. Podľa KS BA nebolo preukázané, že cieľom stretnutia bolo uzatvoriť protisúťažnú dohodu, ale chrániť svojich klientov. Podľa zákona o bankách bolo povinnosťou ČSOB, a.s. upozorniť na aktivity AKCENTA CZ, a.s. a riziká s nimi spojené aj ostatné banky.

4.	Právna neistota vo vzťahu k zákonnosti jeho konania

Vo vzťahu k pokute ČSOB, a.s. namieta, že viaceré otázky riešené v tomto prípade boli natoľko spornými, že o nich rozdielne rozhodovali rôzne senáty NS SR a napokon bolo potrebné obrátiť sa aj na Súdny dvor EÚ. Účastník konania nemal právnu istotu, či je jeho konanie dovolené, čo podľa jeho názoru je dôvodom na zníženie uloženej sankcie.

5.	Výška uloženej sankcie

Účastník konania namieta výšku uloženej sankcie vzhľadom na dlhé časové obdobie, ktoré uplynulo od konania, za ktoré má byť sankcionovaný. Sankcia už nemôže plniť represívnu, ani preventívnu funkciu a je na mieste jej zníženie. Nie je tiež zrejmé, prečo úrad ako poľahčujúcu okolnosť nezohľadnil skutočnosť, že ČSOB, a.s. nebola iniciátorom dohody. 

6.	Námietky voči posúdeniu nepredpojatosti odboru kartelov.

Úrad  v konaní ignoruje skutočnosti svedčiace v prospech účastníka konania. Toto vzbudzuje pochybnosť o nezaujatosti celého odboru kartelov. Úrad sa v rozhodnutí, ani v rozhodnutí o oznámení účastníka konania o skutočnostiach nasvedčujúcich vylúčenie zamestnancov odboru kartelov žiadnym spôsobom nevysporiadal s tzv. „teóriou zdania“. 

7.	Námietky uvádzané v rozklade z roku 2009

V tomto podaní, na ktoré účastník konania osobitne poukazuje, uvádzal tieto námietky: 

-	Nesprávna definícia relevantného trhu a posúdenie spoločnosti AKCENTA CZ, a.s. ako konkurenta bánk;
-	AKCENTA CZ, a.s. podniká v SR v rozpore s platným právom;
-	Vypovedanie účtov AKCENTA CZ, a.s. bolo výsledkom individuálneho rozhodnutia ČSOB, a.s. a nie dohody;
-	Účasť ČSOB na dohode nebola preukázaná;
-	Nesprávne posúdenie trvania dohody;
-	Nesprávny procesný postup pri získavaní stanoviska Národnej banky Slovenska (NBS)  a AKCENTA CZ, a.s.;
-	Dôkazy získané úradom sú jednostranné, úrad oslovil len tých klientov, u ktorých predpokladal, že jeho závery potvrdia;
-	Neprimeraná a nedostatočne odôvodnená pokuta.  

III.	Závery KS BA a NS SR vo veci ČSOB, a.s.

V rozsudku vo veci ČSOB uviedol KS BA tieto pochybenia úradu: 

-	AKCENTA CZ, a.s. nemala povolenie na podnikanie v SR. Bolo povinnosťou ČSOB, a.s. upozorniť na tieto aktivity i ostatné banky, prípadne orgány činné v trestnom konaní; 
-	Nebolo preukázané, že cieľom stretnutia bolo uzatvoriť protisúťažnú dohodu; 
-	AKCENTA CZ, a.s. nepodnikala v SR legálne, preto nemôže byť konkurentom bánk chráneným podľa zákona a európskeho práva; 
-	Nesprávna definícia relevantného trhu a nevysporiadanie sa s námietkami účastníkov konania v tomto smere;
-	Dĺžka protiprávneho konania nebola dostatočne preukázaná. Nebolo preukázané, kedy AKCENTA CZ, a.s. žiadala o opätovné otvorenie a vedenie účtov;
-	Úrad neskúmal, ako výpovede zmlúv ovplyvnili situáciu na relevantnom trhu, nebolo preukázané, či klienti spoločnosti AKCENTA CZ, a.s. odišli do bánk alebo si ponechali účty u tejto spoločnosti, úrad preto neuniesol dôkazné bremeno o tom, že cieľom dohody bolo získanie zákazníkov AKCENTA CZ, a.s.;
-	Nebolo preukázané, ako dohoda ovplyvnila štruktúru na relevantnom trhu;
-	Keďže trh nebol správne vymedzený, je predčasná kvalifikácia konania účastníkov konania podľa európskeho práva;
-	Výška pokuty bola nesprávne posúdená, úrad nezohľadnil, že ČSOB s úradom spolupracoval, predložil všetky potrebné dôkazy a toto spolu s ďalšími okolnosťami (individuálny postup voči AKCENTA CZ, a.s., podnikanie AKCENTA CZ, a.s. bez platného povolenia, dopad na trh)  je podľa súdu dôvodom na uloženie minimálnej pokuty, resp. jej odpustenie. 

NS SR sa s týmito závermi stotožnil, doplnil pochybenie druhostupňového orgánu pri formulovaní viaczložkového výroku a poukázal na to, že úrad svoje rozhodnutie založil v prevažnej miere na „súkromných“ e-mailoch pracovníkov bánk, pričom z rozhodnutí nevyplýva, ako boli získané. 

Vzhľadom na všetky uvedené argumenty účastník konania žiada rozhodnutie úradu zrušiť a konanie zastaviť. 

IV.	Konanie o rozklade a závery Rady úradu

(5)	Rada úradu podľa § 33 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácií ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov  (ďalej len „zákon“) zaslala účastníkovi konania výzvu pred vydaním rozhodnutia a vyzvala ho, aby sa k nej vyjadril. Účastník konania zaslal svoje vyjadrenie a zotrval na všetkým námietkach, ktoré doposiaľ vzniesol. Uviedol aj, že trvá na vykonaní všetkých dôkazov, ktoré navrhol vykonať, ako aj na vykonaní dôkazov, ktoré navrhli vykonať ďalší účastníci konania, SLSP, a.s. a VÚB, a.s., najmä pripojením trestných spisov týkajúcich sa vyšetrovania činnosti spoločnosti AKCENTA CZ, a.s.. Neuviedol žiadne nové námietky, argumenty ani návrhy na vykonanie dôkazov. 

(6)	Rada úradu, ako orgán konajúci o rozklade, preskúmala rozkladom napadnuté rozhodnutie, konanie, ktoré mu predchádzalo a súvisiaci spisový materiál a dospela záveru, že rozhodnutie úradu aj postup predchádzajúci jeho vydaniu je v súlade s právnymi predpismi, vychádza zo spoľahlivo zisteného skutkového stavu, má oporu v spisovom materiáli. Rada úradu nepovažovala za potrebné dopĺňať dokazovanie.  

(7)	Podľa názoru Rady úradu, úrad správne určil ako účastníka konania spoločnosť ČSOB, a.s.. Účastník konania námietky v tomto smere nevzniesol.  Rada úradu sa rovnako stotožňuje aj s definíciou relevantného trhu, posúdením dohody obmedzujúcej súťaž a účasti ČSOB, a.s. na nej a stanovením pokuty pre ČSOB, a.s. za protiprávne konanie. Námietky účastníka konania nepovažovala za spôsobilé vyvrátiť závery, ku ktorým úrad dospel a vyjadruje s k nim  v ďalšom texte tohto rozhodnutia.  

(8)	Ťažiskom argumentácie účastníka konania je povinnosť úradu rešpektovať rozsudky KS BA a NS SR v jeho veci. V týchto rozsudkoch súdy dospeli k iným záverom ohľadom posudzovanej dohody, než v častiach týkajúcich sa žalobcov VÚB, a.s. a SLSP, a.s.. Podľa účastníka konania pre posúdenie jeho účasti na protiprávnom konaní nie je relevantný záver Súdneho dvora EÚ. 

(9)	Úrad v rozhodnutí poukazuje na to, že vo vzťahu k samotnej dohode obmedzujúcej súťaž sa NS SR záväzne vyjadril v rozsudkoch týkajúcich sa ostatných dvoch účastníkov dohody. S odkazom na judikatúru Ústavného súdu SR, týkajúcu sa požiadavky na dodržiavanie princípu právnej istoty, považuje za správne nasledovať závery NS SR vyjadrené v týchto dvoch rozhodnutiach, ktoré boli prijaté po rozhodnutí vo veci ČSOB, a.s. a  vychádzali z názorov Súdneho dvora EÚ. Úrad zároveň odkázal na konštantnú judikatúru Súdneho dvora EÚ o tom, že rozsudky Súdneho dvora EÚ v prejudiciálnom konaní majú deklaratórny, nie konštitutívny účinok a objasňujú význam pravidla tak, ako malo a má byť chápané odo dňa nadobudnutia jeho účinnosti. 

K významu rozsudku Súdneho dvora EÚ a rozsudkov NS SR vo veci SLSP, a.s. a VÚB, a.s. v tomto konaní  

(10)	Podľa Rady úradu je v tomto konaní zásadnou otázkou požiadavka na jednotnú a efektívnu aplikáciu európskeho súťažného práva. Je povinnosťou všetkých orgánov členských štátov, aby v rámci výkonu svojich právomocí zabezpečili dodržiavanie európskeho práva. Táto požiadavka sa vzťahuje na všetky orgány aplikujúce európske právo, t.j. v tomto prípade na úrad ako správny orgán a aj na súdy preskúmavajúce jeho rozhodnutia. 

(11)	Ako vyplýva z princípu priameho účinku a prednosti Zmluvy o fungovaní Európskej únie, je povinnosťou orgánov členských štátov zdržať sa akejkoľvek aplikácie právnych noriem, ktoré, by boli v rozpore s úniovým právom, a to bez ohľadu na to, či bola takáto norma predpísaným ústavným spôsobom v danom členskom štáte zrušená. Táto povinnosť neaplikovať národné právo sa vzťahuje nielen na súdy, ale na všetky orgány štátu, vrátane správnych orgánov, pričom v súlade s princípom lojality nepostačuje len neaplikovanie národnej legislatívy, ktorá je v rozpore s úniovým právom, ale národné orgány sú povinné, pokiaľ si to okolnosti vyžadujú, prijať všetky potrebné opatrenia na to, aby bolo úniové právo v plnom rozsahu aplikované. Pokiaľ platia takéto požiadavky na neaplikovanie národnej legislatívy, t.j. všeobecných právnych aktov, rovnako musia platiť aj na neaplikovanie individuálnych právnych aktov, t.j. súdneho alebo správneho rozhodnutia, ktoré je v rozpore s úniovým právom. 

(12)	Výklad normy Súdnym dvorom EÚ v rámci prejudiciálneho konania sa začleňuje do tejto normy a je súčasťou úniového práva. Keďže úniové právo má účinok erga omnes, rovnaký účinok má aj jeho interpretácia. Súdny dvor v prejudiciálnom konaní poskytuje všeobecný výklad práva a nerieši konkrétny spor, jeho výklad je záväzný pre všetky orgány aplikujúce európske právo. Každý rozsudok o výklade európskeho práva má nevyhnutne retroaktívny účinok, pretože vyjasňuje a spresňuje význam a pôsobnosť tohto pravidla tak, ako musí alebo malo byť chápané a uplatňované už od okamihu nadobudnutia jeho účinnosti. Ako uviedol Súdny dvor vo veci Kempter cit.: „Tiež je potrebné pripomenúť, že výklad pravidla práva Spoločenstva, ktorý podáva Súdny dvor v rámci výkonu svojej právomoci podľa článku 234 ES, objasňuje a v prípade potreby spresňuje význam a pôsobnosť tohto pravidla tak, ako sa má alebo sa malo chápať a uplatňovať od okamihu, keď nadobudlo účinnosť. .... Inak povedané, rozsudok v prejudiciálnom konaní nemá konštitutívny, ale len deklaratórny charakter s tým dôsledkom, že jeho účinky sa v zásade vracajú do času nadobudnutia účinnosti pravidla, ktoré je predmetom výkladu...“

(13)	Účinky prejudiciálneho rozsudku pre správne orgány objasnil Súdny dvor EÚ vo veci Kűhne & Heinz. V tomto prípade sa holandský súd pýtal na účinky výkladu podaného Súdnym dvorom vo vzťahu k už právoplatnému rozhodnutiu správneho orgánu. Konkrétne, otázkou tohto vnútroštátneho súdu bolo, či za takých okolností, aké sú vo veci samej, vyplýva z práva [Spoločenstva] povinnosť zrušiť právoplatné správne rozhodnutie. 

(14)	Súdny dvor pripomenul, že zásada právnej istoty patrí medzi všeobecné zásady uznané právom Spoločenstva. Právoplatnosť správneho rozhodnutia, ktorá nastala uplynutím primeraných lehôt na podanie opravného prostriedku alebo vyčerpaním opravných prostriedkov, prispieva k tejto istote, v dôsledku čoho právo Spoločenstva nevyžaduje, aby bol správny orgán v zásade povinný zrušiť správne rozhodnutie, ktoré sa stalo právoplatným.

(15)	Na položenú otázku odpovedal Súdny dvor tak, že „zo zásady spolupráce, ktorú upravuje článok 10 ES, vyplýva pre správny orgán, ktorý rozhoduje [o návrhu v tomto zmysle], povinnosť opätovne preskúmať právoplatné správne rozhodnutie tak, aby bol zohľadnený výklad príslušného ustanovenia, ku ktorému medzičasom dospel Súdny dvor, ak 
–	má podľa vnútroštátneho práva právomoc zrušiť toto rozhodnutie,
–	dotknuté rozhodnutie sa stalo právoplatným na základe rozsudku vnútroštátneho súdu rozhodujúceho v poslednom stupni,
–	uvedený rozsudok je vzhľadom na judikatúru Súdneho dvora, ktorá po ňom nasledovala, založený na nesprávnom výklade práva Spoločenstva, ktorý bol prijatý bez toho, aby bol na Súdny dvor podaný návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa podmienok stanovených v treťom odseku článku 234 ES, a 
–	dotknutá osoba sa obrátila na správny orgán ihneď po tom, ako sa dozvedela o uvedenej judikatúre.“
(16)	Z uvedeného výkladu, ktorý umožňuje na návrh dotknutej osoby preskúmať a zrušiť už právoplatné rozhodnutie, rozporné s neskoršou judikatúrou Súdneho dvora EÚ, možno podľa Rady úradu jednoznačne vyvodiť povinnosť správneho orgánu v ešte neukončenom správnom konaní neaplikovať závery súdnych rozhodnutí rozporných s neskoršou judikatúrou Súdneho dvora EÚ a uplatňovať európske právo tak, ako jeho význam objasnil Súdny dvor EÚ. 

(17) 	Rada úradu poukazuje aj na judikatúru Súdneho dvora EÚ ohľadom zodpovednosti za nerešpektovanie rozhodnutí Súdneho dvora EÚ v súvislosti s činnosťou správneho orgánu. V prípade Larsy podľa súdu bola daná zodpovednosť členského štátu, pretože príslušný správny orgán cit. „neučinil všetky závery z rozsudku Súdu, ktorý dával .... jasnú odpoveď na všetky otázky vznesené pred týmto orgánom.“ 

(18)	Podľa názoru Rady úradu rozsudok Súdneho dvora EÚ vo veci C-68/12  Slovenská Sporiteľňa (ďalej len „rozsudok Súdneho dvora EÚ“, pokiaľ nie je v texte uvedený konkrétny iný rozsudok Súdneho dvora EÚ, myslí sa tým Súdneho dvora EÚ vo veci C-68/12) dáva odpoveď na všetky námietky účastníka konania, ktoré vzniesol v tomto konaní, a to aj s poukazom na rozsudky KS BA a NS SR v jeho veci. Takisto, vzhľadom na to, že NS SR vo veciach žalobcov VÚB, a.s. a SLSP, a.s. rozhodoval o skutku, ktorého sa mali dopustiť všetci traja žalobcovia spoločne a vyhodnocoval všeobecné otázky, ktoré sa týkajú všetkých troch bánk, je potrebné zohľadniť aj tieto rozhodnutia. 

(20)	K možnosti odchýliť sa od predchádzajúcej judikatúry sa vyjadril aj Ústavný súd SR v konaní o sťažnosti SLSP, a.s.. Sťažovateľka namietala porušenie čl. 46 ods. 1 Ústavy SR rozsudkom NS SR v jej veci, ktorý bol odchylný od záverov, ku ktorým dospel NS SR vo veci ČSOB, a.s.. Ústavný súd SR sťažnosť odmietol ako zjavne neopodstatnenú. Z odôvodnenia jeho rozhodnutia je relevantná najmä táto časť cit: „Aj keď v danom prípade vznikla nežiaduca situácia, keď žaloba jedného z účastníkov správneho konania bola úspešná, zatiaľ čo žaloby zvyšných dvoch účastníkov správneho konania boli zamietnuté na základe odchylných právnych dôvodov, uvedené nie je dostatočným dôvodom na vyslovenie namietaného porušenia základného práva zaručeného čl. 46 ods. 1 ústavy práve v sťažovateľkinej veci. Z hľadiska zmyslu a obsahu princípov spravodlivosti je totiž neudržateľné, aby najvyššia súdna inštancia nemohla revidovať svoje právne závery v skutkovo a právne súvisiacich, resp. obdobných veciach, pokiaľ sú zmenené právne názory dôkladne a presvedčivo vysvetlené, a len z dôvodu existencie iného (skoršieho) súdneho rozhodnutia zotrvávať na právnych názoroch, ktoré sa v dôsledku prihliadnutia na nové súvislosti prípadov ukázali ako prekonané.“ 

(21) Opierajúc sa o tento záver Ústavného súdu Rada úradu konštatuje, že v danej veci možno považovať rozhodnutia súdov vo veci ČSOB a.s. vo svetle nových skutočností za prekonané a keďže nebol dôvod, aby na nich zotrvával NS SR pri neskoršom rozhodovaní, nie je dôvodné postupovať striktne v ich intenciách ani v následnom správnom konaní. Samozrejme, ako uviedol Ústavný súd SR, zmenené právne názory je potrebné riadne a presvedčivo odôvodniť.   

K aplikácii európskeho práva

(22)	K pochybnostiam KS BA o tom, že aplikácia európskeho práva je v tomto prípade predčasná, sa Súdny dvor EÚ vyjadril už tým, že návrh na prijatie prejudiciálneho konania prijal.  Podobne, ani jeden senát NS SR rozhodujúci vo veci VÚB, a.s. a SLSP, a.s. nespochybnil, že dohoda na danom trhu a s daným charakterom môže mať dopad na obchod medzi členskými štátmi. Úrad pritom pri formulovaní svojho záveru o možnosti dohody ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi v pôvodnom rozhodnutí, týkajúcom sa všetkých troch bánk, vychádzal z rovnakých okolností vo vzťahu ku všetkým trom bankám. Niet preto dôvodu spochybňovať aplikáciu európskeho práva práve vo vzťahu k ČSOB, a.s.. Bolo teda povinnosťou úradu podľa čl. 3 ods. 1 Nariadenia 1/2003 aplikovať európske právo aj na konanie ČSOB, a.s.. Túto otázku možno podľa Rady úradu považovať za definitívne vyriešenú. 

K legalite pôsobenia AKCENTA CZ, a.s. a významu tejto okolnosti pre posúdenie dohody

(23)	Ohľadom významu skutočnosti, že podnik dotknutý kartelovou dohodou údajne pôsobí na relevantnom trhu v čase uzatvorenia dohody nelegálne, Súdny dvor uzavrel, že táto okolnosť nemá vplyv na otázku, či došlo k porušeniu čl. 101 ZFEÚ. Ako Súdny dvor uviedol v bodoch 18 – 21 rozsudku, je úlohou orgánov verejnej moci a nie úlohou podnikov zabezpečovať dodržiavanie právnych predpisov. Z tohto dôvodu podľa Rady úradu ani nie je účelné dopĺňať dokazovanie pripojením trestných spisov týkajúcich sa vyšetrovania činnosti spoločnosti AKCENTA CZ, a.s., ako vo vyjadrení k výzve pred vydaním druhostupňového rozhodnutia navrhoval účastník konania.

K definícii relevantného trhu a podielu účastníka konania na ňom

(24)	K požiadavke na správne vymedzenie relevantného trhu Rada úradu považuje za potrebné uviesť, že toto nie je potrebné a nevyhnutné v každom prípade. Vychádzajúc z judikatúry na európskej úrovni, presná definícia relevantného trhu je potrebná len tam, kde bez nej nie je možné určiť, či je dohoda schopná ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi, a či jej cieľom alebo následkom je obmedzenie súťaže. V tomto prípade, ako uviedol aj Súdny dvor EÚ v bode 19 rozsudku, išlo o dohodu s cieľom obmedziť súťaž. Tento prístup potvrdili aj oba senáty NS SR vo veci VÚB, a.s. a SLSP, a.s..

(25)	V tomto prípade však úrad aj v pôvodnom rozhodnutí, týkajúcom sa všetkých troch bánk, relevantný trh vymedzil a odôvodnil. Oba senáty NS SR v rozsudkoch vo veci VÚB, a.s. a SLSP, a.s. potvrdili správnosť tejto definície. Prvostupňový orgán sa v rozkladom napadnutom rozhodnutí opätovne zaoberal definíciou relevantného trhu a svoj záver riadne odôvodnil. Rada úradu v tomto smere nezistila žiadne pochybenia. Definícia relevantného trhu je okolnosťou prípadu, ktorá je spoločná pre všetkých troch žalobcov, nie je preto dôvod prehodnocovať či vymedzovať odlišne relevantný trh práve vo vzťahu k ČSOB, a.s.. 

(26)  Ako uviedol v rozsudku Súdny dvor EÚ cit: „na účely uplatnenia tohto ustanovenia [čl. 101 (1) ZFEÚ] je totiž zohľadnenie konkrétnych účinkov dohody nadbytočné, pokiaľ sa zistí, že jej cieľom bolo vylúčenie, obmedzenie alebo skreslenie hospodárskej súťaže (rozsudok z 13. júla 1966, Consten a Grundig/Komisia, 56/64 a 58/64, Zb. s. 429, 496; z 15. októbra 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P, Zb. s. I‑8375, bod 508, ako aj z 8. decembra 2011, KME Germany a i./Komisia, C‑389/10 P, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 75).“ Zároveň, ide o dohodu o rozdelení trhu, ktorá svojou povahou patrí medzi tzv. „ťažké kartely (hard core cartels)“. Tieto typy dohôd patria svojou povahou k najzávažnejším obmedzeniam súťaže a nevzťahuje sa na ne ani pravidlo de minimis podľa 6 ods. 1 zákona. Takéto dohody v zásade nie sú spôsobilé ani na vyňatie podľa čl. 101 (3) ZFEÚ, resp. zodpovedajúceho ustanovenia zákona v § 6 ods. 3, k čomu sa taktiež vyjadril Súdny dvor EÚ v rozsudku. Vzhľadom na uvedené v tomto prípade nebolo potrebné skúmať podiely účastníkov dohody na danom relevantnom trhu.  

K namietanému individuálnemu postupu ČSOB, a.s. voči AKCENTA CZ, a.s.

(27)	Závery Súdneho dvora EÚ sú významné aj pre posúdenie prípadného individuálneho postupu a teda vyvinenia sa ČSOB, a.s. z posudzovanej dohody obmedzujúcej súťaž. Súdny dvor EÚ uviedol, že v prípade, ak sa preukáže, že podnik sa zúčastnil spolu s konkurenčnými podnikmi na stretnutiach s protisúťažnou povahou, v súlade s ustálenou judikatúrou prináleží tomuto podniku, aby predložil dôkazy o tom, že jeho účasť na predmetných stretnutiach nemala protisúťažnú povahu, a to takým spôsobom, že preukáže, že svojim konkurentom oznámil, že sa týchto stretnutí zúčastnil z iných dôvodov ako oni. Na to, aby sa účasť podniku na takom stretnutí nemohla považovať za konkludentný súhlas s nezákonnou iniciatívou a ani za súhlas s jej výsledkom, je potrebné, aby sa tento podnik verejne dištancoval od tejto iniciatívy a to takým spôsobom, že ostatní účastníci budú považovať jeho účasť na nej za skončenú alebo sa budú domnievať, že ju oznámi správnym orgánom (rozsudok Súdneho dvora z 3. mája 2012, Comap/Komisia, C‑290/11 P, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, body 74 a 75 a tam citovaná judikatúra).

(28)	Hoci ČSOB, a.s. argumentovala rozhodnutím Predstavenstva ČSOB ČR z 21.03.2007, ktoré malo preukazovať jej individuálny postup voči AKCENTA CZ, a.s., Rada úradu toto nepovažuje za postačujúce. Predovšetkým, ako uviedol aj prvostupňový orgán v bodoch 52 až 57 prvostupňového rozhodnutia, z dôkazov získaných v konaní, najmä z e-mailovej komunikácie získanej na základe inšpekcie v ČSOB vyplýva, že zamestnanci všetkých troch bánk postup voči AKCENTA CZ, a.s. koordinovali a zosúlaďovali jeho načasovanie. Táto komunikácia časovo nasleduje po predmetnom rozhodnutí Predstavenstva ČSOB ČR z 21.03.2007. Možno uzavrieť, že nie je splnená podmienka dištancovania sa od dohody spôsobom, z ktorého by ostatným účastníkom bolo jednoznačne zrejmé, že ČSOB, a.s. sa na dohode nezúčastňuje, resp. sa od nej dištancuje.

K potrebe skúmania účinkov dohody 

(29)	Vo vzťahu k potrebe skúmania konkrétnych účinkov dohody, ktorú uviedol KS BA v rozhodnutí vo vzťahu k ČSOB, a.s., Rada poukazuje na  bod 17 rozsudku Súdneho dvora EÚ, podľa ktorého na účely uplatnenia [čl. 101 ods. 1 ZFEÚ] je totiž zohľadnenie konkrétnych účinkov dohody nadbytočné, pokiaľ sa zistí, že jej cieľom bolo vylúčenie, obmedzenie alebo skreslenie hospodárskej súťaže (rozsudok z 13. júla 1966, Consten a Grundig/Komisia, 56/64 a 58/64, Zb. s. 429, 496; z 15. októbra 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P, Zb. s. I‑8375, bod 508, ako aj z 8. decembra 2011, KME Germany a i./Komisia, C‑389/10 P, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 75).

K posúdeniu dĺžky protiprávneho konania ČSOB, a.s.

(30)	V prípade ČSOB, a.s. súdy úradu vytkli aj nesprávne posúdenie dĺžky protiprávneho konania. Tu Rada úradu opätovne poukazuje na neskoršie rozhodnutia NS SR vo veci VÚB, a.s. a SLSP, a.s., kde sa súd stotožnil s posúdením dĺžky protiprávneho konania, pričom táto bola určená rovnako voči všetkým trom účastníkom dohody. Vo vzťahu k ČSOB, a.s. neexistovali žiadne osobitné okolnosti, ktoré by boli dôvodom na odlišné posúdenie dĺžky jej konania. Rada úradu považuje záver úradu za správny a riadne odôvodnený. 

K pokute

(31)	Ohľadom určenia výšky pokuty účastník konania jednak poukazoval na závery KS BA a NS SR v jeho veci a uviedol aj nový argument o tom, že viaceré otázky prípadu boli natoľko spornými, že o nich rozdielne rozhodovali súdne orgány a bolo potrebné obrátiť sa aj na Súdny dvor. Účastník konania tak nemal právnu istotu ohľadom toho, či bolo jeho správanie dovolené alebo nie a teda vidí priestor na zníženie sankcie z tohto dôvodu. Dôvodom pre zníženie pokuty má byť podľa účastníka konania aj dlhé obdobie, ktoré od porušenia uplynulo a tiež skutočnosť, že nebol iniciátorom tejto dohody. 

(32)	Rada úradu preskúmala postup úradu pri ukladaní pokuty ČSOB, a.s. a nezistila pochybenia. Úrad pri ukladaní pokuty postupoval v súlade s kritériami stanovenými zákonom v § 38 ods. 9 a podľa Metodického pokynu o postupe pri určovaní pokút v prípadoch zneužívania dominantného postavenia a dohôd obmedzujúcich súťaž (ďalej len „Metodický pokyn“). Rovnakým spôsobom postupoval úrad aj pri stanovení pokuty pre VÚB, a.s. a SLSP, a.s. a tento postup nebol úradu vytknutý rozhodnutiami NS SR vo veci VÚB, a.s. a SLSP, a.s.. Rada úradu v tejto súvislosti zdôrazňuje ust. § 3 ods. 4 správneho poriadku, stanovujúce povinnosť správneho orgánu rozhodovať tak, aby v skutkovo zhodných alebo podobných prípadoch nevznikali neodôvodnené rozdiely. Tomuto cieľu napokon slúži aj prijatie Metodického pokynu. Zníženie pokuty alebo odlišný postup vo vzťahu k ČSOB by bol porušením § 3 ods. 4 správneho poriadku.  

(33) Pokiaľ KS BA požadoval na účely uloženia pokuty zohľadniť spoluprácu ČSOB, a.s., spočívajúcu podľa súdu v predkladaní potrebných dôkazov, Rada úradu poukazuje na rozsudok Súdneho dvora EÚ vo veci Schenker. 

(34)	V tomto prípade sa rakúsky súd pýtal, či vnútroštátne orgány hospodárskej súťaže a vnútroštátne súdy poverené uplatňovaním článku 101 ZFEÚ môžu konštatovať porušenie tohto ustanovenia bez toho, aby uložili pokutu, ak sa dotknutý podnik zúčastnil na vnútroštátnom programe zhovievavosti. Súdny dvor k tejto problematike uviedol nasledovné:
„Článok 5 nariadenia č. 1/2003 nepochybne výslovne nestanovuje právomoc vnútroštátnych orgánov hospodárskej súťaže konštatovať porušenie článku 101 ZFEÚ bez uloženia pokuty, ale ju ani nevylučuje.
Aby sa však zabezpečilo účinné uplatňovanie článku 101 ZFEÚ vo všeobecnom záujme (pozri rozsudok zo 7. decembra 2010, VEBIC, C‑439/08, Zb. s. I‑12471, bod 56), je potrebné, aby vnútroštátne orgány hospodárskej súťaže pristupovali k neuloženiu pokuty v prípade, ak podnik úmyselne alebo z nedbanlivosti porušil uvedené ustanovenie, iba výnimočne.
Okrem toho treba uviesť, že takéto neuloženie pokuty by sa v rámci vnútroštátneho programu zhovievavosti malo priznať len vtedy, pokiaľ sa uplatňuje spôsobom, ktorý nie je v rozpore s požiadavkou účinného a jednotného uplatňovania článku 101 ZFEÚ.
Pokiaľ ide o právomoc Komisie znížiť pokutu na základe jej vlastného programu zhovievavosti, z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že zníženie pokuty v prípade spolupráce podnikov podieľajúcich sa na porušeniach práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže je odôvodnené len vtedy, ak takáto spolupráca uľahčí prácu Komisie pri zisťovaní existencie porušenia a jeho prípadnom ukončení, pričom správanie podniku musí byť súčasne považované za skutočnú spoluprácu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. júna 2005, Dansk Rørindustri a i./Komisia, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, Zb. s. I‑5425, body 393, 395 a 396).
Pokiaľ ide o imunitu alebo neuloženie pokuty, na to, aby takéto zaobchádzanie, ktoré je okrem toho sporné vo veci samej, neohrozilo účinné a jednotné uplatňovanie článku 101 ZFEÚ, môže byť priznané len v striktne výnimočných situáciách, ako sú situácie, keď spolupráca podniku bola rozhodujúca pri zistení a účinnom potlačení kartelu.
Na druhú otázku teda treba odpovedať tak, že článok 101 ZFEÚ, ako aj článok 5 a článok 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 sa má vykladať v tom zmysle, že v prípade, ak sa preukáže existencia porušenia článku 101 ZFEÚ, vnútroštátne orgány hospodárskej súťaže sa môžu výnimočne obmedziť na konštatovanie tohto porušenia bez toho, aby uložili pokutu, ak sa dotknutý podnik zúčastnil na vnútroštátnom programe zhovievavosti.“
(35)	Nadväzujúc na tento výklad Súdneho dvora Rada úradu konštatuje, že ČSOB, a.s. nevyužila vnútroštátny program zhovievavosti (leniency program). Predkladanie podkladov a informácií účastníkom konania na žiadosť úradu vôbec nie je možné hodnotiť ako spoluprácu, ktorá by bola rozhodujúca pri zistení a účinnom potlačení kartelu. Rada úradu má za to, že uložením minimálnej pokuty alebo dokonca jej odpustením, v tomto prípade by mohlo dôjsť k ohrozeniu jednotnej a účinnej aplikácie čl. 101 ZFEÚ. 

(36)	 Pokiaľ ide o „neistotu“ účastníka konania o protiprávnosti jeho konania, Rada úradu predovšetkým poukazuje na to, že v prípade zodpovednosti za porušenie zákona sa uplatňuje objektívna zodpovednosť. Prípadná vedomosť či nevedomosť účastníka konania nemá vplyv na posúdenie toho, či sa dopustil porušenia zákona. 

(37)	Ako uviedol Súdny dvor v rozsudku vo veci Schenker cit: „vnútroštátne orgány hospodárskej súťaže môžu výnimočne rozhodnúť o neuložení pokuty, aj keď podnik úmyselne alebo z nedbanlivosti porušil článok 101 ZFEÚ. Taký prípad môže nastať najmä vtedy, ak všeobecná zásada práva Únie, ako je zásada ochrany legitímnej dôvery, bráni uloženiu pokuty. Nikto sa však nemôže dovolávať porušenia zásady ochrany legitímnej dôvery, ak neexistujú presné záruky, ktoré mu poskytol príslušný orgán (pozri rozsudky zo 17. marca 2011, AJD Tuna, C‑221/09, Zb. s. I‑1655, bod 72, a zo 14. marca 2013, Agrargenossenschaft Neuzelle, C‑545/11, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 25).“ Súdne rozhodnutia, na ktoré sa účastník konania odvoláva, však nemožno považovať za poskytnutie presnej záruky o legálnosti jeho konania, keďže boli vydané oveľa neskôr, než k protiprávnemu konaniu došlo. 

(38) Ďalej, z praxe Európskej Komisie a judikatúry európskych súdov vyplýva, že podniku porušujúcemu súťažné pravidlá možno pokutu neuložiť alebo ju znížiť, pokiaľ zo samotného textu ustanovenia a ani za pomoci súdneho výkladu, resp. inej dostupnej interpretácie nemohol predvídať, že svojím konaním porušuje súťažné pravidlá. V tomto prípade však sa účastník konania dovoláva zohľadnenia neskorších súdnych rozhodnutí, ktoré nemohli mať vplyv na predvídateľnosť práva v čase protiprávneho konania. 

(39)	Rada úradu ďalej poukazuje na to, že výklad Súdneho dvora EÚ má deklaratórny účinok. Súdny dvor EÚ teda len objasnil právo tak, ako malo byť chápané národnými súdmi. Skutočnosť, že v prípade ČSOB, a.s. súdy v rámci prieskumu rozhodnutia úradu európske právo aplikovali nesprávne, nemôže znamenať jeho beztrestnosť, ani nemôže mať vplyv na stanovenie výšky pokuty.

(40) Rada úradu má za to, že zákaz predmetného konania bol jednoznačne predvídateľný už zo znenia zákona, resp. európskych pravidiel. V prvom rade, dohody medzi konkurentmi o rozdelení trhu sú priamo uvedené v demonštratívnom výpočte v § 4 zákona, resp. čl. 101 (1) ZFEÚ. Pokiaľ mal účastník konania pochybnosť o svojom konaní, mohol využiť inštitút stanoviska k návrhu dohody podľa § 6 ods. 7 zákona, čo neurobil.

(41)	Rada úradu v tejto súvislosti uvádza aj závery, ku ktorým dospel Súdny dvor EÚ vo veci CIF. Súdny dvor tu objasnil, že pokiaľ je správanie podnikov v rozpore s čl. 81 (1) Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva (teraz čl. 101 (1) ZFEÚ) požadované národnou legislatívou, národný orgán hospodárskej súťaže je povinný neaplikovať národnú legislatívu, avšak za takého konanie nesmie podnikom uložiť sankciu za obdobie porušovania predchádzajúce vydaniu rozhodnutia. Pokutu môže podnikom uložiť len za správanie nasledujúce po rozhodnutí národného súťažného úradu. Aplikujúc tieto závery na uvedený prípad, neuloženie pokuty účastníkovi konania by prichádzalo do úvahy len v prípade, ak by jeho konanie bolo priamo vyžadované záväznou právnou normou. Súdne rozhodnutia nasledovali až po tom, ako sa účastník konania protiprávneho konania dopustil, teda z nich nevyplývala povinnosť účastníka konania správať sa spôsobom, za ktorý bol postihnutý.  

(42)	Podporne možno argumentovať aj závermi Súdneho dvora EÚ vo veci Schenker. Národný súd sa pýtal, či sa má článok 101 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že podnik, ktorý porušil toto ustanovenie, sa môže vyhnúť uloženiu pokuty, ak toto porušenie vychádza z omylu tohto podniku o zákonnosti jeho správania, z dôvodu riadenia sa právnym stanoviskom advokáta alebo stanoviskom vyplývajúcim z rozhodnutia vnútroštátneho orgánu hospodárskej súťaže.

(43)	Súdny dvor uviedol, že cit. „Komisia pri ukladaní pokút podľa čl. 23 ods. 2 Nariadenia 1/2003 zohľadňuje, že porušenie bolo spáchané úmyselne alebo z nedbanlivosti. Členské štáty však nie sú povinné takéto subjektívne podmienky zohľadňovať. Pokiaľ tak robia, aby sa nespochybnila účinnosť práva Únie, treba, aby boli tieto podmienky prinajmenšom rovnako prísne ako podmienka stanovená v čl. 23 Nariadenia č. 1/2003. Pokiaľ ide o otázku, či k porušeniu došlo úmyselne alebo z nedbanlivosti a či ho z tohto dôvodu možno postihovať pokutou podľa článku 23 ods. 2 prvého pododseku nariadenia č. 1/2003, z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že táto podmienka je splnená, pokiaľ dotknutý podnik nemôže nevedieť o protisúťažnej povahe svojho konania, či už by si uvedomoval porušovanie súťažných pravidiel Zmluvy, alebo nie (pozri rozsudky z 8. novembra 1983, IAZ International Belgium a i./Komisia, 96/82 až 102/82, 104/82, 105/82, 108/82 a 110/82, Zb. s. 3369, bod 45; z 9. novembra 1983, Nederlandsche Banden‑Industrie‑Michelin/Komisia, 322/81, Zb. s. 3461, bod 107, ako aj zo 14. októbra 2010, Deutsche Telekom/Komisia, C‑280/08 P, Zb. s. I‑9555, bod 124). Preto skutočnosť, že dotknutý podnik údajne z právneho hľadiska nesprávne vymedzil svoje správanie, z ktorého vychádza konštatovanie porušenia, nemôže mať za následok oslobodenie od uloženia pokuty, pokiaľ tento podnik nemohol nevedieť o protisúťažnej povahe uvedeného správania.“

(44) Podľa Rady úradu je nepochybné, že v danom prípade bola požiadavka predvídateľnosti práva splnená. Rozhodnutia súdov vo veci ČSOB, a.s. nemohli účastníka konania v žiadnom prípade uviesť do omylu, keďže boli vydané až neskôr, a aj keby tomu tak bolo, v zmysle uvedeného záveru Súdneho dvora EÚ by to neznamenalo automatické oslobodenie od pokuty.  

(45)	Podľa Rady úradu nie je dôvod na zníženie pokuty pre uplynutie dlhšieho časového obdobia od porušenia. Rada úradu poukazuje na lehoty  stanovené na ukladanie pokút v § 38 ods. 8 zákona. Tieto lehoty boli v konaní dodržané. Vo vyjadrení k výzve pred vydaním druhostupňového rozhodnutia účastník konania zotrval na tejto námietke s poukazom na potrebu individualizácie sankcie, ktorá má plniť represívnu, aj preventívnu funkciu. V tomto smere Rada úradu uvádza, že obdobie, ktoré uplynulo od 09.06.2009, t.j. od času, ktorý bol stanovený ako koniec protiprávneho konania, nemožno považovať za „dlhé časové obdobie“, ako tvrdí účastník konania, odôvodňujúce iný postup voči účastníkovi konania a ostatným podnikateľom, ktorí sa spolu s ním porušenia dopustili.    

(46) Vo vzťahu k zohľadneniu skutočnosti, že ČSOB, a.s. nebola iniciátorom danej dohody Rada úradu  konštatuje, že v tomto prípade dôkazy v spise nepreukazujú, že by niektorý z účastníkov dohody bol iniciátorom dohody, resp. že by iní jej účastníci zohrávali napr. len pasívnu úlohu v karteli. Treba podotknúť, že uvedená okolnosť sa považuje za okolnosť zvyšujúcu nebezpečnosť porušenia zákona, t.j. má za následok zvýšenie pokuty. Absencia takejto okolnosti v konkrétnom prípade teda nemôže mať za následok automatické zníženie pokuty. Účastník konania vo vyjadrení k výzve pred vydaním druhostupňového konania namietal, že ak úrad nepreukázal postavenie niektorého z účastníkov konania ako iniciátora dohody, je potrebné vykonať dodatočné dokazovanie, aby bolo možné skutok a pokutu individualizovať. Rada úradu uvádza, že preukázanie iniciátorstva nie je potrebné na to, aby úrad konštatoval porušenie zákona formou uzavretia zakázanej dohody. Čo sa pokuty týka, úrad túto okolnosť berie do úvahy v prípade, že sa preukáže. V tomto prípade sa táto okolnosť voči účastníkovi konania, ani voči ďalším dvom bankám zúčastneným na dohode, nepreukázala. 

K ďalším námietkam účastníka konania

(47)	Rada úradu neakceptuje názor účastníka konania o tom, že by podanie návrhu na obnovu konania vo veci rozsudkov KS BA a NS SR vo veci ČSOB, a.s. malo zaťažiť správne konanie závažnou procesnou vadou. Predovšetkým, úrad ako účastník súdneho konania má právo využiť všetky procesné prostriedky, ktoré platné právo pripúšťa. Skutočnosť, že súd právny názor úradu ohľadom prípustnosti opravného prostriedku neakceptoval, nemohol v žiadnom prípade zaťažiť správne konanie procesnou vadou a už vôbec nie zasiahnuť do práv účastníka konania. Napokon, účastník konania ani nešpecifikoval, v čom a ako mal byť na svojich právach ukrátený uvedeným návrhom úradu. 

(48)	    Účastník konania namieta zaujatosť všetkých zamestnancov úradu z odboru kartelov z dôvodu, že úrad ignoruje akékoľvek skutočnosti svedčiace v prospech účastníka konania, vrátane záväzných právnych názorov vyslovených súdmi v jeho veci. Dopĺňa, že ani v samotnom prvostupňovom rozhodnutí, ani v rozhodnutí o oznámení účastníka konania o skutočnostiach nasvedčujúcich vylúčenie zamestnancov z odboru kartelov sa úrad nevysporiadal s tzv. „teóriou zdania“. 

(49)	Rada úradu sa zaoberala námietkami účastníka konania a zistila, že tieto nenasvedčujú tomu, že by vzhľadom na pomer uvedených zamestnancov k veci, k účastníkovi konania alebo k jeho zástupcovi bolo možné pochybovať o ich nepredpojatosti. Žiaden z týchto zamestnancov sa ani nezúčastnil na konaní ako pracovník správneho orgánu iného stupňa.  Námietky účastníka konania smerujú voči postupu úradu vo veci a jeho právnym názorom, čo však nemôže byť považované pochybnosť o ich predpojatosti.   

(50) Tzv. teória zdania vychádza z judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva (ďalej len „ESĽP"). Rada úradu sa uvedenými teoretickými východiskami zaoberala a v ich svetle posúdila námietky účastníka konania. 
(51)	Podľa Rady úradu sa nezistil žiaden dôvod na vylúčenie všetkých pracovníkov odboru kartelov z prejednávania a rozhodovania v tejto veci. Skutočnosť, že správny orgán určitým spôsobom postupuje vo veci, nemôže byť sama o sebe dôvodom na pochybnosť o nepredpojatosti jeho zamestnancov. Analogicky možno poukázať na ustanovenie § 14 ods. 3 zákona č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov podľa ktorého  cit.: „Dôvodom na vylúčenie sudcu nie sú okolnosti, ktoré spočívajú v postupe sudcu v konaní o prejednávanej veci alebo v jeho rozhodovaní v iných veciach.“, ktorý  je legislatívnym vyjadrením  zásady, že nespokojnosť účastníka len s postupom súdu (vrátane jeho rozhodnutí) nie je dôvodom na vylúčenie sudcu z prejednávania a rozhodovania veci.
(52)	Na základe vyššie uvedených skutočností Rada úradu na svojom zasadnutí dňa 11.04. 2014 rozhodla tak, ako je uvedené vo výrokovej časti rozhodnutia. 

Poučenie:

Proti tomuto rozhodnutiu sa podľa § 61 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov nemožno odvolať. Proti tomuto rozhodnutiu možno podať žalobu podľa § 247 Občianskeho súdneho poriadku na Krajský súd Bratislava do dvoch mesiacov od jeho doručenia.    

							    Tibor Menyhart
Predseda Rady Protimonopolného         
                úradu  Slovenskej republiky

Rozhodnutie sa doručí:

1.	JUDr. Ľuboš Novák, advokát, Advokátska kancelária JUDr. Ľuboš Novák s.r.o., Námestie Martina Benku 10, 811 07 Bratislava
2.	Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, odbor kartelov