PROTIMONOPOLNÝ ÚRAD SLOVENSKEJ REPUBLIKY

ROZHODNUTIE

Číslo: 2002/KH/R/2/165	 Bratislava 12. august 2002
	
	Rada Protimonopolného úradu Slovenskej republiky v Bratislave, ako orgán príslušný na konanie podľa § 18 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov, vo veci rozkladu Slovenskej lekárnickej komory, Strečnianska 14, 851 05 Bratislava zastúpenej JUDr. Ondrejom Škodlerom, Dobšinského č. 12, 811 05 Bratislava podľa § 59 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní rozhodnutie Protimonopolného úradu Slovenskej republiky, odboru dohôd obmedzujúcich súťaž č. 2002/KH/1/1/063 zo dňa 10.04.2002 mení takto:

Bod 1 výrokovej časti rozhodnutia znie:

podľa § 22 ods. 1 písm. c) v spojení s § 44 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov Smernica Slovenskej lekárnickej komory pre vydávanie osvedčenia o odbornej a etickej spôsobilosti na výkon lekárenskej starostlivosti vo verejnej lekárni je v časti § 1 ods. 8 platnej a účinnej odo dňa 18.11.2000 do dňa 02.10.2001 v znení: „Rada regionálnej komory nevydá osvedčenie žiadateľovi, ktorý má vykonávať lekárnické povolanie v lekárni, ktorej vzdialenosť je od inej lekárne menej ako 500 m, alebo ak by počet obyvateľov v danom regióne klesol pod 5 000 obyvateľov na jednu verejnú lekáreň.“ dohodou obmedzujúcou súťaž vo forme rozhodnutia združenia podnikateľov, ktorá je podľa § 3 ods. 1 v spojení s § 3 ods. 2 písm. b) a c) zákona č. 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov zakázaná. 

Bod 2 výrokovej časti rozhodnutia sa vypúšťa.

Odôvodnenie:

	Dňa 10.04.2002 vydal Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, odbor dohôd obmedzujúcich súťaž (ďalej len „úrad“) rozhodnutie, ktorým rozhodol, že Smernica Slovenskej lekárnickej komory pre vydávanie osvedčenia o odbornej a etickej spôsobilosti na výkon lekárenskej starostlivosti vo verejnej lekárni (ďalej len „Smernica“), ktorá nadobudla platnosť a účinnosť dňa 18.11.2000 je v časti § 1 ods. 8 v znení: „Rada regionálnej komory nevydá osvedčenie žiadateľovi, ktorý má vykonávať lekárnické povolanie v lekárni, ktorej vzdialenosť je od inej lekárne menej ako 500 m, alebo ak by počet obyvateľov v danom regióne klesol pod 5 000 obyvateľov na jednu verejnú lekáreň.“ dohodou obmedzujúcou súťaž vo forme rozhodnutia združenia podnikateľov a je podľa § 3 ods. 1 zákona č. 188/1994 Z.z o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov zakázaná a podľa § 3 ods. 3 zákona č. 188/1994 Z.z o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov neplatná. Úrad v bode 2 výroku predmetného rozhodnutia uložil Slovenskej lekárnickej komore, Strečnianska 14, 851 05 Bratislava (ďalej len „SLEK“) zastúpenej JUDr. Ondrejom Škodlerom, Dobšinského č. 12, 811 05 Bratislava peňažnú pokutu v sume 100 000,- Sk (slovom stotisíc slovenských korún).

	Dňa 25.04.2002 (list č. 2115/2002) bol úradu v zákonnej lehote doručený podnikateľom SLEK prostredníctvom právneho zástupcu rozklad voči prvostupňovému rozhodnutiu, v ktorom podnikateľ SLEK namietal najmä tieto skutočnosti:

1. „...Štát však v rámci decentralizácie štátnej moci postúpil rôznym inštitúciám  a medzi inými i na SLeK časť výkonu svojich presne vymedzených úloh správy štátu. Preto sa komora podieľa na utváraní podmienok pre poskytovanie liečebno-preventívnej starostlivosti (§ 3 zákona č. 13/1992 Zb. O Slovenskej lekárskej komore, Slovenskej komore zubných lekárov a Slovenskej lekárnickej komore – ďalej len zákon o komorách“). Pod pojmom orgány štátnej správy je potrebné začleniť nielen orgány, ktoré právne predpisy označujú ako orgány štátnej správy ale aj inštitúcie a orgány, ktoré v rámci svojej činnosti vykonávajú na základe zákonného splnomocnenia činnosť, ktorá má charakter štátnej správy a v prípade výkonu týchto činností – štátnej správy je nutné voči nim ako orgánom štátnej správy v rámci zákonných možností postupovať. SLeK bola zriadená zákonom, v súlade s ktorým bola na ňu prenesená štátnosprávna rozhodovacia činnosť. Ustanovením § 4 písm. b) zákona o komorách bola zákonom SLeK uložená povinnosť vyjadrovať sa k etickej a odbornej spôsobilosti lekárnikov na výkon ich liečebno-preventívnej starostlivosti. Z dôvodu zabezpečenia jednotného výkonu a plnenia tejto úlohy v súlade s požiadavkou právnej istoty a zákazu diskriminácie jednotlivých členov, bol najvyšším orgánom SLeK prijatý predpis- Smernica......Ustanovenie § 18 zákona o ochrane hospodárskej súťaže upravuje režim v prípade, ak podľa zistenia PMÚ SR dôjde k obmedzovaniu hospodárskej súťaže orgánom štátnej správy. V danom prípade PMÚ SR nemôže začať konanie, ktoré by ukončil rozhodnutím o uložení určitej povinnosti, resp. sankcie, ale podľa ustanovenia § 18 ods. 3 môže na základe dôkazov a rozborov výsledkov požadovať od orgánov štátnej správy nápravu. PMÚ SR však v rozpore s uvedeným začal voči SLeK správne konanie, a nepostupoval v zmysle citovaného ustanovenia....“

2. „....Naďalej sa pridržiavame a stotožňujeme aj s našimi vyjadreniami dotýkajúcimi sa posúdenia relevantného trhu. PMÚ SR zásadne nesúhlasil s našimi predloženými argumentmi, pričom sa pokúsil uviesť viacero foriem súťaže na relevantnom trhu. Dôsledným posúdením týchto príkladov a ich dopadu na hospodársku súťaž v súčasnom období by sme však mohli dôjsť k záveru, že prínos pre spotrebiteľa je relatívny, nakoľko napr. materiálne a priestorové a personálne vybavenie je stanovené vyhláškou MZ SR, platí cenová regulácia, ktorú samotnú možno hodnotiť ako „protisúťažnú“, je presne stanovený objem peňazí na lieky.....“

3. „.....Ako rozporné a protirečivé podľa nášho názoru sú závery PMÚ SR ohľadne svojho stanoviska z 12.9.2000 k demografickým kritériám. PMÚ SR dáva svoje predchádzajúce stanovisko v súčasnosti do takého postavenia, ktoré z neho jednoznačne nevyplýva. Z predmetného stanoviska je zreteľné, že nejde o predbežné stanovisko, ale výslovné vyjadrenie PMÚ SR k demografickým kritériám, s tým, že nie je možné akceptovať výhradu PMÚ SR, ktorú možno v súčasnosti hodnotiť ako účelovú, o nezáväznosti stanoviska.....Sme toho názoru, že ako orgán, predmetom činnosti ktorého je oblasť, v ktorej ho požiada MZ SR ako ústredný orgán štátnej správy o vyjadrenie, sa dostatočne oboznámil s problematikou a až následne vydal požadované stanovisko. Nejasne vyznieva aj konštatovanie PMÚ SR, že stanovisko mohlo použiť len MZ SR, čím vlastne popiera svoje vyjadrenie o jeho nesprávnosti, ak konštatuje jeho použiteľnosť a zároveň spochybňuje aj svoje samotné rozhodnutie, nakoľko, ak kritériá, pre uplatnenie ktorých stanovilo podmienky, by v prípade použitia MZ SR neboli protisúťažné, tak by nemali byť protisúťažné ani v prípade ich použitia SLeK, najmä ak sú dodržané podmienky ich zavedenia. MZ SR požiadalo PMÚ SR o stanovisko na základe podnetu SLeK, čo potvrdzuje aj obsah žiadosti, ako aj vyjadrenie PMÚ SR v stanovisku. Stanovisko bolo dané SLeK aj na vedomie. Zo stanoviska PMÚ SR vyplýva, že PMÚ SR súhlasí so zavedením kritérií, ktoré mu boli predložené (minimálna vzdialenosť medzi lekárňami 500m, minimálny počet obyvateľov na jednu lekáreň – 5.000 obyvateľov)....“

4. „....PMÚ SR začal konanie podľa ustanovenia § 25 ods. 1 a ods. 2 zákona č. 136/2001 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže. Listom zo dňa 12.9.2001 úrad oznámil, že v predmetnom správnom konaní dôjde k uplatneniu hmotnoprávnych ustanovení zákona č. 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov. Ako vyplýva z odôvodnenia rozhodnutia PMÚ SR, ako i jeho predchádzajúcich vyjadrení predseda PMÚ SR požiadal listom zo dňa 19.3.2001 o prijatie opatrení na odstránenie deformácií pri vydávaní osvedčenia o odbornej a etickej spôsobilosti, nakoľko dikcia § 1 odsek 8 smernice pre vydávanie osvedčenia o odbornej a etickej spôsobilosti je protisúťažná a jej uplatnenie v praxi znemožňuje ďalším záujemcom v tejto oblasti ich uplatnenie a realizáciu. Je nespochybniteľné, že už pred písaním tohto listu, najneskôr však v deň jeho napísania, musel PMÚ SR prísť k záveru, že smernica – v ustanovení § 1 ods. 8 je protisúťažná.....Z doteraz uvedených argumentov je zrejmé, že PMÚ SR zistil najneskôr 19.3.2001 porušenie povinnosti.....Na základe uvedených argumentov je možné vyvodiť záver, že PMÚ SR začala plynúť lehota na uloženie pokuty za účinnosti zákona č. 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov najneskôr 19.3.2001, s tým že dĺžka tejto lehoty bola v zmysle tohto zákona jednoročná......Pretože rozhodnutie zo dňa 10.4.2002, ktorým uložil SLeK pokutu jej bolo doručené až 12.4.2002, PMÚ SR uložil pokutu  v rozpore so zákonom o ochrane hospodárskej súťaže, po lehote stanovenej na jej uloženie....“

Rada Protimonopolného úradu Slovenskej republiky (ďalej len „Rada úradu“) ako orgán príslušný na konanie podľa § 18 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon č. 136/2001 Z.z.“) preskúmala rozkladom napadnuté rozhodnutie v celom rozsahu, tak ako to vyplýva z § 59 ods. 1 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní a dospela k nižšie uvedeným záverom:

Prvostupňový orgán v konaní postupoval podľa § 44 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z.z., podľa ktorého právne vzťahy vzniknuté pred dňom nadobudnutia účinnosti tohto zákona sa posudzujú podľa doterajších predpisov, a teda aplikoval hmotnoprávne ustanovenia zákona č. 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže (ďalej len „zákon“).

V prvom rade sa Rada úradu zaoberala námietkou podnikateľa SLEK, podľa ktorej malo byť predmetné ustanovenie Smernice posudzované, resp. Smernica posudzovaná úradom mimo správneho konania, podľa § 18 zákona, nakoľko pri vydávaní osvedčenia o odbornej a etickej spôsobilosti SLEK je nutné chápať ako orgán štátnej správy. 

Rada úradu sa stotožňuje s názorom prvostupňového orgánu, podľa ktorého SLEK je združením podnikateľov podľa § 2 ods. 1 písm. a) zákona ako i s dôvodmi, ktoré prvostupňový orgán k danému záveru viedli. Prvostupňový orgán teda správne uviedol, že SLEK je právnická osoba – združenie fyzických osôb podľa § 18 ods. 2 písm. a) zákona č. 40/1964 Zb. Občiansky zákonník v znení neskorších predpisov, ktorá bola zriadená zákonom. SLEK združuje zamestnancov štátnych i neštátnych lekární, fyzické osoby, ktoré poskytujú lekárenskú starostlivosť vo verejnej lekárni, v pobočke verejnej lekárne a vo výdajni zdravotníckych pomôcok na základe povolenia vydaného krajským úradom podľa zákona č. 140/1998 Z.z. o liekoch a zdravotníckych pomôckach, o zmene zákona č. 455/1991 Zb. o živnostenskom podnikaní (živnostenský zákon) v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 220/1996 Z.z. o reklame, v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon č. 188/1994 Z.z.“), a teda združuje podnikateľov podľa § 2 zákona č. 513/1991 Zb. Obchodný zákonník v znení neskorších predpisov ako i  podľa § 2 ods. 1 zákona. 

Rada úradu nespochybňuje skutočnosť, že podľa § 4 ods. 1 písm. f) zákona č. 13/1992 Zb. o Slovenskej lekárskej komore, Slovenskej komore zubných lekárov a Slovenskej lekárnickej komore (ďalej len „zákon č. 13/1992 Zb.“), zrušený zákonom č. 216/2002 Z.z. o povolaní lekárnika, o Slovenskej lekárnickej komore a o doplnení zákona č. 140/1998 Z.z. (ďalej len „zákon č. 216/2002 Z.z.“), medzi základné úlohy SLEK patrí vydávať stanoviská záväzné pre členov komory k odborným a etickým problémom poskytovania liečebno – preventívnej starostlivosti a podľa § 12 ods. 5 zákona č. 13/1992 Zb. snem SLEK schvaľuje etický kódex. 

Rovnako Rada úradu nespochybňuje ani skutočnosť, že podľa § 4 ods. 2 zákona č. 140/1998 Z.z. (ustanovenie zákona platné do novely č. 448/2001 Z.z. účinnej od 01.12.2001) pri poskytovaní lekárenskej starostlivosti sa odborná spôsobilosť na zaobchádzanie s liekmi a so zdravotníckymi pomôckami preukazuje aj kladným vyjadrením príslušnej stavovskej organizácie k odbornej spôsobilosti.

Vyššie opísané skutočnosti však neznamenajú, že SLEK je orgánom štátnej správy. Podľa názoru Rady úradu opierajúc sa o § 3 zákona č. 13/1992 Zb., resp. o § 12 ods. 2 zákona č. 216/2002 Z.z. je SLEK samosprávna stavovská organizácia združujúca lekárnikov. Komory, respektíve profesijné alebo záujmové združenia, stavovské organizácie ako orgány záujmovej samosprávy patria medzi orgány verejnej správy spolu s orgánmi štátnej správy a orgánmi územnej samosprávy. Na orgány záujmovej samosprávy môže byť len v  určitých, im vymedzených oblastiach delegovaná časť verejnej moci, tak ako bola na SLEK delegovaná právomoc vydávať pravidlá o odbornej a etickej spôsobilosti lekárnika.

Pôsobnosť zákona podľa § 2 ods. 1 písm. b) sa vzťahuje len na orgány štátnej správy a obce, ak ide o ich pôsobnosť, ktorá súvisí s hospodárskou súťažou. Ako už bolo vyššie naznačené, je nutné rozlišovať orgány štátnej správy, orgány územnej samosprávy a orgány záujmovej samosprávy. Orgánmi štátnej správy sú ministerstvá a ostatné ústredné orgány štátnej správy vymedzené v zákone č. 575/2001 Z.z. o organizácii činnosti vlády a organizácii ústrednej štátnej správy v platnom znení, orgány štátnej správy zriadené osobitnými zákonmi pre jednotlivé úseky štátnej správy, miestne orgány štátnej správy v užšom slova zmysle, resp. podľa teórie v širšom slova zmysle pod tento pojem je možné zahrnúť i prezidenta, vládu, prípadne orgány kontroly. 

	Ako podporný argument k vyššie uvedeným tvrdeniam Rada úradu chce poukázať na rozhodnutie Európskeho súdneho dvora zo dňa 19.02.2002, kauza č. C – 309/99, v ktorom tento konštatoval, že stavovská organizácia, holandská komora združujúca advokátov, je považovaná za združenie podnikateľov na účely článku 85(1) Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva. Pre úplnosť Rada úradu dodáva, že článok 85(1) Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva, v súčasnosti označovaný ako článok 81(1), hovorí o zákaze dohôd obmedzujúcich súťaž.
 
Podľa § 18 ods. 1 zákona orgány štátnej správy a obce nesmú vlastnými opatreniami, zjavnou podporou alebo inými spôsobmi obmedzovať hospodársku súťaž. S ohľadom na vyššie uvedené Rada úradu konštatuje, že nie je možné na interný predpis – Smernicu, vydaný záujmovým združením, aplikovať ustanovenie § 18 ods. 1 zákona.

SLEK vo vyjadrení sa k výsledkom šetrenia podľa § 33 zákona č. 136/2001 Z.z. (list č. 4114 zo dňa 23.07.2002), ku ktorým dospela Rada úradu opätovne vzniesol námietku, že úrad mal postupovať podľa § 18 zákona a rovnako sa pri svojej argumentácii odvolával i na rozsudok Najvyššieho súdu Slovenskej republiky (ďalej len „NS SR“) č. 5 Sž 184/01 zo dňa 26. júna 2002 vo veci žaloby lekárnika o preskúmanie rozhodnutia SLEK, ktorým bolo rozhodnuté o zápornom vydaní osvedčenia o odbornej a etickej spôsobilosti. V odôvodnení predmetného rozsudku je uvedené, že NS SR postupoval podľa § 246 ods. 2 písm. b) č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov, t.j., že určil svoju vecnú príslušnosť ako preskúmavanie rozhodnutí orgánov štátnej správy s pôsobnosťou pre celé územie Slovenskej republiky. Rada úradu konštatuje, že uvedený rozsudok NS SR nie je relevantný pre rozhodovanie úradu v danom prípade a nie je ani pre Radu úradu právne záväzný. Avšak i samotný zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov v ustanovení § 246 ods. 2 rozlišuje ústredné orgány štátnej správy, orgány štátnej správy s pôsobnosťou pre celé územie Slovenskej republiky a iné orgány štátnej správy s pôsobnosťou pre celé územie Slovenskej republiky, ktorým zákon zveruje rozhodovanie v oblasti štátnej správy. 

	Rada úradu zastáva názor, že prvostupňový orgán nedostatočne zadefinoval relevantný trh s ohľadom na § 7 ods. 3 zákona, podľa ktorého je relevantný trh priestorový a časový súbeh ponuky a dopytu takých tovarov, ktoré sú na uspokojenie určitých potrieb spotrebiteľov zhodné a vzájomne zastupiteľné.

V odôvodnení prvostupňového rozhodnutia chýba zadefinovanie geografického ako i časového hľadiska relevantného trhu. Podľa názoru Rady úradu je relevantný trh z geografického hľadiska definovaný územím Slovenskej republiky (z pohľadu pôsobnosti Smernice ako i z hľadiska homogenity prostredia) a  z  časového hľadiska ide o trh nepretržitý, charakterizujúci nepretržitým súbehom ponuky a dopytu. Rada úradu sa stotožňuje s názorom prvostupňového orgánu, podľa ktorého je produktovým relevantným trhom poskytovanie lekárenskej starostlivosti vo verejnej lekárni.

Rada úradu ďalej konštatuje, že § 1 ods. 8 Smernice v znení „Rada regionálnej komory nevydá osvedčenie žiadateľovi, ktorý má vykonávať lekárnické povolanie v lekárni, ktorej vzdialenosť je od inej lekárne menej ako 500 m, alebo ak by počet obyvateľov v danom regióne klesol pod 5 000 obyvateľov na jednu verejnú lekáreň.“ má charakter dohody obmedzujúcej súťaž vo forme rozhodnutia združenia podnikateľov podľa § 3 ods. 2 písm. b) zákona – záväzok obmedzenia odbytu, a to z toho hľadiska, že jednotlivým žiadateľom, ktorí by nespĺňali vyššie definované kritéria nie je umožnené poskytovať služby vo verejnej lekárni. Obmedzenie odbytu v tomto prípade malo za následok určité umelé ovplyvňovanie rovnováhy ponuky a dopytu na danom relevantnom trhu, čo v istých prípadoch a pri dlhodobejšej aplikácii môže predstavovať nástroj tzv. „kontroly dodávok“ na príslušný trh. Dané ustanovenie predstavuje bariéru vstupu na trh, z pohľadu práva hospodárskej súťaže je takáto bariéra považovaná za umelú, administratívnu bariéru (na rozdiel od bariér vytvorených štruktúrou daného relevantného trhu, resp. bariér vytvorených správaním sa určitého podnikateľa na trhu). Následkom striktnej aplikácie predmetného ustanovenia Smernice, by došlo k obmedzeniu, resp. k úplnému uzatvoreniu vstupu (obce s počtom obyvateľov pod hranicou 10 000 obyvateľov) na trh pre nových, potenciálnych konkurentov, zabráneniu ich aktívneho pôsobenia na trhu a následnému  obmedzeniu možnosti výberu spotrebiteľa z ponúkaných služieb jednotlivými verejnými lekárňami. Počet subjektov na danom relevantnom trhu sa má prirodzene vygenerovať na základe dopytu a ponuky, t.j. v prípade prebytku ponuky nad dopytom z trhu prirodzene odídu neefektívne, nadbytočné podnikateľské subjekty. Citované ustanovenie § 1 ods. 8 Smernice a - rozhodnutie združenia podnikateľov malo za následok umelú ochranu už existujúcich a na relevantnom trhu pôsobiacich podnikateľov – lekárnikov pred potenciálnou konkurenciou a istým spôsobom malo za následok utlmenie podmienok na rozvoj a rast intenzity konkurencie. Cieľom zákona je najmä dohľad nad rovnosťou podmienok, na základe ktorých konkurenti súťažia na relevantnom trhu vrátane podmienok vstupu na trh. Tak ako i prvostupňový orgán konštatoval vo svojom rozhodnutí, súťaž sa nemusí medzi jednotlivými konkurentmi nevyhnutne prejavovať len v cene, ale rovnako môže ísť i  o súťaž v poskytovaní kvalitnejších služieb (otváracia doba, servis poskytovania dodávok liekov do bytu, bezbariérové lekárne). Predmetné ustanovenie Smernice v citovanej časti má charakter tzv. „ťažkého kartelu“ na horizontálnej úrovni. 

Rovnako Radu úradu konštatuje, že citovanú časť § 1 ods. 8 Smernice je nutné posudzovať i z hľadiska § 3 ods. 2 písm. c) zákona ako rozdelenie zdrojov zásobovania, nakoľko dáva priestor pre „rajonizáciu lekárni“ a  obce, resp. mestá kde počet obyvateľstva neprekročí 10 000 obyvateľov, sa stávajú výhradným územím, na ktorom svoje lekárenské služby môže poskytovať len jedna verejná lekáreň, ktorá nepôsobí na danom trhu v konkurenčnom prostredí. Opätovne to môže mať i následný dopad na spotrebiteľa, ktorý má obmedzenú možnosť výberu zdroja. Taktiež i z tohto pohľadu ide o tzv. „ťažkokartelové“ dojednanie.

Rada úradu ďalej konštatuje, že podľa § 3 ods. 1 zákona sú dohody a zosúladené postupy podnikateľov, ako aj rozhodnutia združení podnikateľov, ktoré majú za cieľ alebo môžu mať za následok obmedzovanie súťaže zakázané. V citovanom ustanovení Smernice je zvýraznený už samotný cieľ obmedzenia súťaže majúci charakter „ťažkého kartelového“ dojednania, a teda nie je potrebné preukazovať následný, konkrétny dopad takejto dohody obmedzujúcej súťaž na relevantný trh.

Pokiaľ ide o stanovisko úradu, list č. 3018/PMÚ SR/2000 zo dňa 12.09.2000, v ktorom sa úrad kladne vyjadroval k zavedeniu demografických kritérií, Rada úradu konštatuje, že uvedené stavisko bolo vydané mimo tohto konania a nemá pre uvedené konanie relevanciu. Rada úradu konštatuje, že okrem uvedeného, kladného stanoviska bola v súvislosti so zavedenými demografickými kritériami v Metodických pokynoch o postupe pri zriaďovaní a prevádzkovaní verejných lekární (Vestník Ministerstva zdravotníctva SR 1997, čiastka 5 – 6) listom č. 82/PÚ SR/1999 zo dňa 15.01.1999 požadovaná náprava od Ministerstva zdravotníctva SR podľa § 18 ods. 3 zákona.

Ako uviedol i prvostupňový orgán v odôvodnení svojho rozhodnutia, postupoval podľa hmotnoprávnych ustanovení zákona, a teda i samotnú pokutu ukladal podľa § 14 ods. 1  zákona. Podľa § 14 ods. 6 zákona pokutu podľa ods. 1 môže úrad uložiť do jedného roka od zistenia porušenia povinnosti, najneskôr však do troch rokov odo dňa, keď došlo k porušeniu povinnosti. Rada úradu konštatuje, že tak ako to uviedol i SLEK v rozklade, úrad najneskôr v čase, keď bol zaslaný SLEK list predsedu úradu (č. 1517/PMÚ SR/2001 zo dňa 19.03.2001), t.j. najneskôr dňa 19.03.2001 zistil porušenie povinnosti § 3 zákona. Rada úradu konštatuje, že subjektívna jednoročná lehota pre uloženie peňažnej sankcie uplynula v čase konania prvostupňového orgánu, pred vydaním prvostupňového rozhodnutia č. 2002/KH/1/1/063 zo dňa 10.04.2002.

V súlade s vyššie uvedeným Rada úradu neukladá peňažnú pokutu a mení výrok prvostupňového rozhodnutia v danej veci.

Úradom napadnutá časť Smernice týkajúca sa demografických kritérií bola na Sneme SLEK konanom dňa 02.10.2001 zrušená, a teda časť § 1 ods. 8 Smernice v citovanom znení bola dohodou obmedzujúcou súťaž v čase od 18.11.2000 do 02.10.2001. 

Na základe vyššie popísaných skutočností Rada úradu na zasadaní dňa 01.08.2002 rozhodla tak, ako je uvedené vo výrokovej časti tohto rozhodnutia.

Poučenie:

Proti tomuto rozhodnutiu sa podľa § 61 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní nemožno odvolať.

						          Danica Paroulková
						predsedníčka Rady Protimonopolného úradu SR

Rozhodnutie sa doručí:

1. JUDr. Ondrej Škodler, Dobšinského č. 12, 811 05 Bratislava
2. Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, odbor dohôd obmedzujúcich súťaž