PROTIMONOPOLNÝ ÚRAD SLOVENSKEJ REPUBLIKY

ROZHODNUTIE

Číslo: 2004/FH/P/2/054						 Bratislava 19. marec 2004

Predsedníčka Protimonopolného úradu Slovenskej republiky v Bratislave, ako orgán príslušný na konanie podľa § 61 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov, na návrh osobitnej komisie podľa § 59 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov

mení

rozhodnutie Protimonopolného úradu Slovenskej republiky, odboru koncentrácií č. 2003/FH/3/1/031 zo dňa 27.02.2003, ktorým Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, odbor koncentrácií podľa § 10 ods. 4 písm. b) zákona č. 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov rozhodol tak, že rozhodnutia Protimonopolného úradu Slovenskej republiky, I. výkonného odboru č. 2000/FH/1/1/33 zo dňa 15.02.2000 a č. 2000/FH/1/1/038 zo dňa 16.02.2000 nemení a neruší, pretože tieto rozhodnutia neboli vydané na základe nepravdivých a ani neúplných údajov podnikateľa Heineken N.V., Tweede Weteringplantsoen 21, 1017 ZD Amsterdam, Holandsko, a ani neboli získané podvodom takto: 

Výroková časť rozhodnutia znie:

Protimonopolný úrad Slovenskej republiky zamieta návrh podnikateľa TOPVAR, a.s., Krušovská 2092, 955 14 Topoľčany zo dňa 26.07.2000 na zrušenie rozhodnutí o koncentrácii č. 2000/FH/1/1/33 zo dňa 15.02.2000 a č. 2000/FH/1/1/38 zo dňa 16.02.2000 z dôvodov uvedených v § 10 ods. 4 písm. b) zákona č. 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov. 

Odôvodnenie:

	Dňa 26.07.2000 bol úradu doručený návrh podnikateľa TOPVAR, a.s., Krušovská 2092, 955 14 Topoľčany, zastúpeného JUDr. Pavlom Bokom, komerčným právnikom, B.K.F., komerčná právnická kancelária, v.o.s., Zelinárska 8, 821 08 Bratislava (ďalej len „TOPVAR, a.s.“), zaevidovaný pod č. 2567/2000, na zrušenie rozhodnutí o koncentráciách č. 2000/FH/1/1/33 zo dňa 15.02.2000 a č. 2000/FH/1/1/38 zo dňa 16.02.2000 z dôvodu , že boli vydané na základe nepravdivých a neúplných údajov podnikateľa Heineken N.V., Tweede Weteringplantsoen 21, 1017 ZD Amsterdam, Holandsko (ďalej len „HNV“).

	Na základe predmetného podnetu vydal Protimonopolný úrad Slovenskej republiky (ďalej len „úrad“), I. výkonný odbor, dňa 09.03.2001 rozhodnutie č. 2001/ZK/1/1/071, ktorým uvedené správne konanie zastavil, nakoľko dôvod konania nebol daný. Toto rozhodnutie bolo následne napadnuté rozkladom podnikateľa TOPVAR, a.s.. Predseda úradu ako orgán príslušný na odvolacie konanie vydal dňa 15.06.2001 rozhodnutie č. 2001/FH/P/2/185, ktorým zmenil výrok uvedeného rozhodnutia, po vecnej stránke ho však potvrdil.  

	V súvislosti s uvedeným podal podnikateľ TOPVAR, a.s. na Najvyšší súd Slovenskej republiky (ďalej len „NS SR“) žalobu o preskúmanie rozhodnutia č. 2001/FH/P/2/185, o ktorej NS SR rozhodol rozsudkom č. 6 Sž 127/01, 6 Sž 22-23/02 (právoplatný dňa 17.07.2002) tak, že zrušil rozhodnutia úradu č. 2001/ZK/1/1/071 zo dňa 09.03.2001 a č. 2001/FH/P/2/1/85 zo dňa 15.06.2001 a vec vrátil úradu na ďalšie konanie. 

V ďalšom konaní vydal úrad, odbor koncentrácií rozhodnutie č. 2003/FH/3/1/031 zo dňa 27.02.2003, ktorým rozhodol podľa § 10 ods. 4 písm. b) zákona č. 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon“) tak, že rozhodnutia úradu, I. výkonného odboru č. 2000/FH/1/1/33 zo dňa 15.02.2000 a č. 2000/FH/1/1/38 zo dňa 16.02.2000 nemení ani neruší, nakoľko neboli vydané na základe nepravdivých ani neúplných údajov podnikateľa HNV a ani neboli získané podvodom. 

	Dňa 18.03.2003 bol úradu doručený rozklad podnikateľa TOPVAR, a.s., zaevidovaný pod č. 1761/2003, v ktorom namietal najmä nasledovné skutočnosti: 

1.	„Navrhovateľ si dovoľuje konštatovať, že vo veci, o ktorej vydal úrad vyššie uvedené a týmto rozkladom napadnuté rozhodnutie, už raz rozhodol Najvyšší súd Slovenskej republiky svojim rozsudkom 6 Sž 127/01, 6 Sž 22-23/02 zo dňa 29.5.2002, ktorým zrušil pôvodné rozhodnutie úradu, ako aj rozhodnutie Protimonopolného úradu Slovenskej republiky o rozklade, pretože boli nezákonné a vec vrátil na ďalšie konanie s tým, že dôvody zrušenia rozhodnutí sú uvedené v odôvodnení rozsudku a právny názor vyslovený v odôvodnení rozsudku je pre správny orgán záväzný. ... Je preto nepochopiteľný postup úradu, keď vydal vyššie uvedené rozhodnutie po vecnej stránke totožné s pôvodným rozhodnutím. Navrhovateľ si dovoľuje konštatovať, že toto rozhodnutie je nutné považovať za nezákonné.“

2.	„Úrad nesprávne a bezdôvodne si zamieňa, čo bolo právnym titulom na začatie konania vo veci, keď raz uvádza, že ide o konanie na základe návrhu navrhovateľa (napr. na str. 2 rozhodnutia v 1. odseku), inokedy, že ide o konanie začaté na základe podnetu (napr. na str. 3 rozhodnutia v 4 odseku. Navrhovateľ v tejto súvislosti dáva do pozornosti, že v danom prípade ide jednoznačne o konanie začaté na základe návrhu navrhovateľa.“
	
3.	„S pochybením o tom, na základe čoho konanie začalo, úzko súvisí aj ďalšie pochybenie úradu o tom, čo má byť predmetom konania a následne aj predmetom rozhodnutia úradu. Z textu odôvodnenia rozhodnutia (na str. 2 v 2. odseku), v ktorom je citované z návrhu na začatie konania zo strany navrhovateľa je zrejmé že, „Dôvodom pre zrušenie vyššie uvedených rozhodnutí je skutočnosť, že údaje a informácie....,  sú nepravdivé a neúplné...“, na druhej strane samotný výrok rozhodnutia obsahuje text, z ktorého možno odvodiť, že rozhodnutie úradu je nad rozsah návrhu (na str. 1 rozhodnutia v 2. odseku vo výroku je uvedené  „...,a ani neboli získané podvodom); konanie úradu v rozsahu nad rámec návrhu nemá podľa názoru navrhovateľa oporu v právnom poriadku Slovenskej republiky.“

4.	„Vo výroku rozhodnutia je aj ďalšie skutkové pochybenie o tom, kto bol splnomocneným zástupcom oznamovateľa v čase vydania rozhodnutí č. 2000/FH/1/1/33 a 2000/FH/1/1/38 (15.2.2000, 16.2.2000); splnomocneným zástupcom vtedy nebol Mgr. Ladislav Poloma, ale JUDr. Milan Banas a iba jemu (avšak nesprávne)  sa  doručovali rozhodnutia.“

5.	„Navrhovateľ dáva do pozornosti, že úrad si v odôvodnení rozhodnutia sám protirečí v tom, čo bolo predmetom správneho konania, keď na str. 9 rozhodnutia v 3 odseku uvádza, že „...predmetom správneho konania bolo preskúmanie všetkých podkladov predložených v správnych konaniach, ktoré boli ukončené rozhodnutiami o koncentrácii číslo 2000/FH/1/1/33 zo dňa 15.2.2000 a číslo 2000/FH/1/1/38 zo dňa 16.2. 2000,...“, kým na strane 12 rozhodnutia v 4. odseku uvádza, že sa skutočnosťami, ktoré sa týkajú právneho titulu predmetných koncentrácií, účastníkov predmetných koncentrácií a účastníkov predmetných konaní nezaoberal, lebo „Závery vyslovené v rozhodnutí číslo 2000/FH/1/1/33 zo dňa 15.2.2000 a rozhodnutí číslo 2000 /FH/1/1/38 zo dňa 16.2.2000 o predmetných koncentráciách, to znamená o právnom titule predmetných koncentrácií, o účastníkoch predmetných koncentrácií, účastníkoch predmetných konaní sú pre úrad záväzné“. Navrhovateľ vyslovuje v tejto súvislosti právny názor, že predmetom konania podľa § 10 ods. 4 zákona musí byť celé rozhodnutie a nie iba niektoré úradom svojvoľne „vymedzené“ časti.“

6.	„Treba brať v tejto súvislosti do úvahy aj to, že povinnosťou oznamovateľa bolo podľa § 9 ods. 5 zákona predložiť vyčíslenie podielov na relevantných trhoch (relevantnými trhmi bol trh výroby piva a trh predaja na území Slovenskej republiky); podiely je možné vyčísliť iba vtedy, ak sú uvedené údaje o jednotlivých účastníkoch relevantného trhu a sumárne údaje za trh celkom. Úrad sa vôbec nevysporiadal ani s tým, či  ten subjekt, ktorý údaje oznámil, bol aj subjektom, ktorý mal aktívnu legitimáciu byť účastníkom konania.“

7.	„Tvrdením, ktoré poukazuje na nezákonnosť rozhodovania a rozhodnutí, je aj konštatovanie na str. 16 rozhodnutia v 5 odseku, kde je uvedené, že  „úrad v predmetnom konaní posudzoval aj úplnosť podkladov a informácií predložených oznamovateľom  ...v nadväznosti na znenie § 9 ods. 5 zákona“, pričom dospel k názoru, že tieto podklady a informácie boli s ohľadom na požiadavky úradu úplné. I tu došlo k pochybeniu, lebo z práva oznamovateľa podať oznámenie koncentrácie, nie je možné v žiadnom prípade dôvodiť, že tento oznamovateľ je jediným účastníkom konania, že žiadni iní účastníci koncentrácie a  účastníci konania neexistujú, že nikto iný než oznamovateľ nemá povinnosť predkladať podklady a informácie, že sa rozhodnutie doručuje iba tomuto oznamovateľovi a pod.“ 

8.	„Námietka navrhovateľa smeruje aj voči tomu, že úrad sa vôbec nevysporiadal ani s tým, že v oznámení podanom oznamovateľom boli špecifikované „nejaké údaje“ za rok 1998, že podľa § 9 zákona mali byť podkladom pre hodnotenie údaje za predchádzajúce účtovné obdobie, t.j. údaje za rok 1998, kým on však v konaniach pracoval s údajmi za rok 1999. Podľa názoru navrhovateľa v rozhodnutí (viď na str. 17 rozhodnutia v 3. odseku) vôbec nie je odôvodnenie, prečo boli použité za rok 1999, a nie údaje v zmysle zákona, t.j. údaje za rok 1998.“

9.	„Pri tejto príležitosti navrhovateľ dovoľuje si opäť poukázať na niektoré skutočnosti, ktoré majú podstatný vplyv na vec a to napr.:

-   že predmetom posudzovania spoločného obratu podľa § 9 ods. 1  písm.  a), boli údaje o „účastníkoch koncentrácie“ za rok 1998, avšak pri posudzovaní spoločných podielov podľa § 9 ods. 1 písm. b) už boli použité údaje z roka 1999;
-	že  „...úrad ako relevantný trh určil obdobie roku 1999,...“ a použil priebežné, neprehľadné a neverifikovateľné údaje z roku 1999, i keď z ustanovení zákona v § 9 ods. 1 písm. a) a 9 ods. 5 písm. d) jednoznačne vyplýva, že predmetom posudzovania mali byť údaje za predchádzajúce účtovné obdobie, ktoré mal za povinnosť predložiť sám oznamovateľ, a ktoré je možné verifikovať podľa predložených účtovných závierok;
-	že predmetom skúmania a hodnotenia neboli podiely na relevantnom trhu výroby piva v SR a podiely na relevantnom trhu predaja piva v SR, ale chaotické údaje o „výrobepredaji“;
-	že nie je zrejmé, akú majú záväznosť použité podklady (údaje sú za obdobie roka 1999 namiesto údajov za rok 1998) z hľadiska splnenia podmienok na vydanie rozhodnutí podľa § 10 ods.2 a 3, ako aj z hľadiska ich úplnosti a pravdivosti (10 ods. 4);
- 	že povinnosťou úradu bolo aj skúmať, či subjekt, ktorý sa označil ako oznamovateľ podľa § 9 ods. 5 zákona, má aktívnu legitimáciu byť oznamovateľom a účastníkom konania o koncentrácii;
-	že úrad sa musí vysporiadať aj s problematikou, ktoré subjekty mali postavenie účastníka koncentrácie, a ktoré ďalšie subjekty mali postavenie účastníkov správneho konania;
	s týmito účastníkmi musí úrad riadne konať.“

Odvolací orgán preskúmal rozkladom napadnuté rozhodnutie, ako aj konanie, ktoré mu predchádzalo v celom rozsahu tak, ako to vyplýva z § 59 ods. 1 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov, pričom sa sústredil tiež na to, ako sa prvostupňový orgán vysporiadal s nedostatkami konania, vytknutými NS SR v rozsudku č. 6 Sž 127/01 6 Sž 22-23/02 zo dňa 29.05.2002 (ďalej len „rozsudok NS SR“).

1.	Predmet správneho konania

Uvedené konanie začalo dňa 26.07.2000 doručením návrhu podnikateľa TOPVAR, a.s.. V tomto návrhu sa podnikateľ TOPVAR, a.s. domáhal zmeny alebo zrušenia rozhodnutí úradu, I. výkonného odboru, o koncentrácii č. 2000/FH/1/1/33 zo dňa 15.02.2000, právoplatné dňa 16.02.2000, a č. 2000/FH/1/1/38 zo dňa 16.02.2000, právoplatné dňa 17.02.2000 (ďalej len „rozhodnutia o koncentrácii“) podľa § 10 ods. 4 písm. b) zákona. 

V texte samotného rozkladom napadnutého rozhodnutia úrad v tejto súvislosti používa jednak pojem „návrh na začatie konania“ a aj pojem „podanie“. Podaním sa všeobecne rozumie prejav vôle účastníka konania, adresovaný správnemu orgánu, v širšom slova zmysle sa ním rozumejú akékoľvek vyjadrenia, informácie, predloženie dôkazov a pod. V užšom slova zmysle sa podaním rozumie návrh na začatie konania. Z kontextu celého rozhodnutia jednoznačne vyplýva, že ide o ten istý podnet a je zrejmé, že predmetné správne konanie začalo na základe návrhu na začatie konania. 

Pri vymedzení predmetu správneho konania vychádzal správny orgán z návrhu podnikateľa TOPVAR, a.s. na začatie konania, zo znenia § 10 ods. 4 písm. b) zákona a tiež zo základných zásad správneho konania.

Konanie podľa § 10 ods. 4 písm. b) predstavuje špecifický druh opravného prostriedku, ktorý umožňuje úradu zmeniť alebo zrušiť rozhodnutie o koncentrácii v zákonom taxatívne stanovených prípadoch. Zo znenia zákona vyplýva, že konanie podľa § 10 ods. 4 písm. b) môže začať ako na návrh podnikateľa, tak aj z vlastného podnetu úradu. 

Vzhľadom na znenie návrhu na začatie konania podaného podnikateľom TOPVAR, a.s., ako aj na znenie § 10 ods. 4 písm. b) zákona, odvolací orgán zastáva názor, že v tomto konaní úrad nepochybil, keď skúmal rozhodnutie o koncentrácii vzhľadom na všetky skutočnosti uvedené v § 10 ods. 4 písm. b) zákona. Keďže v tomto prípade išlo o konanie na návrh podnikateľa, úrad vychádzal predovšetkým z tvrdení navrhovateľa o tom, že rozhodnutia o koncentrácii vychádzajú z neúplných a nepravdivých údajov účastníka koncentrácie.  

Z uvedených skutočností podľa názoru odvolacieho orgánu vyplýva vymedzenie predmetu správneho konania (v prvom i druhom stupni, nakoľko tvoria jeden celok), ktorým je preskúmanie, či rozhodnutia o koncentrácii boli vydané na základe  nepravdivých alebo neúplných údajov účastníka koncentrácie alebo boli získané podvodom.

 Vymedzenie predmetu konania nebolo ovplyvnené ani rozsudkom NS SR. Z jeho výroku je zrejmé, že NS SR na základe žaloby podnikateľa TOPVAR, a.s. zrušil rozhodnutia úradu vydané vo veci § 10 ods. 4 písm. b) zákona (rozhodnutie prvého stupňa i potvrdzujúce rozhodnutie druhého stupňa) a vec, teda preskúmanie, či rozhodnutia o koncentrácii boli vydané na základe  nepravdivých alebo neúplných údajov účastníka koncentrácie alebo boli získané podvodom, vrátil úradu na ďalšie konanie. NS SR v predmetnom súdnom konaní nepreskúmaval rozhodnutia o koncentrácii, nezaviazal úrad na ich zmenu a zrušenie a ani tak urobiť nemohol, keďže na ich preskúmanie bol zákonom stanovený osobitný postup.    

Rozhodnutia o koncentrácii sa týkali dvoch koncentrácií, a to koncentrácie podnikateľa Heineken N.V., Tweede Weteringplantsoen 21, 1017 ZD Amsterdam, Holandsko (ďalej len „HNV“) a podnikateľa PIVOVAR A SLADOVŇA GEMER, a.s., Matuškova 49, 796 31 Vlkanová (ďalej len „GEMER“) a koncentrácie podnikateľa HNV a podnikateľa MARTINER, a.s.,  Matuškova 49, 796 31 Vlkanová (ďalej len „MARTINER“). Prvostupňový orgán preto na základe rozsudku NS SR v ďalšom konaní opätovne preveroval tie údaje podnikateľa HNV, (v oboch prípadoch bol účastníkom koncentrácie a zároveň oznamovateľom), ktoré podnikateľ TOPVAR, a.s. v návrhu na začatie konania označil za neúplné, nepravdivé a preveril aj možnosť prípadného získania oboch rozhodnutí o koncentráciách podvodom.  Orgán rozhodujúci o rozklade konštatuje, že prvostupňový orgán postupoval v súlade s právnym názorom NS SR, keď opätovne preveroval podklady predložené úradu, I. výkonnému odboru v správnom konaní vo veci koncentrácie podnikateľov HNV a MARTINER (údaje predložené listami zo dňa 21.12.1999, 14.01.2000, 17.01.2000, 20.01.2000, 28.01.2000, 31.01.2000, 02.02.2000) a v správnom konaní vo veci koncentrácie podnikateľov HNV a GEMER (údaje predložené listami zo dňa 21.12.1999, 14.01.2000, 28.01.2000, 02.02.2000). 

V tejto súvislosti a tiež s ohľadom na námietku podnikateľa TOPVAR, a.s., uvedenú v bode 9., odvolací orgán považuje za potrebné zdôrazniť, že v konaní podľa § 10 ods. 4 písm. b) zákona ide o preverenie pravdivosti a úplnosti informácií, ktoré sú podkladom pre rozhodnutie o koncentrácii a teda sú súčasťou zistenia skutkového stavu. V tomto konaní teda nejde o posúdenie, resp. prehodnotenie záverov, ku ktorým úrad na základe získaných informácií a vykonaného dokazovania dospeje (napr. vymedzenie relevantných trhov, určenie podielov na nich, určenie účastníkov konania a pod.).     

K námietke podnikateľa TOPVAR, a.s., týkajúcej sa právneho zástupcu podnikateľa HNV, odvolací orgán konštatuje nasledovné. V konaní podľa § 10 ods. 4 písm. b) zákona bol právnym zástupcom podnikateľa HNV Mgr. Ladislav Poloma na základe plnej moci zo dňa 18.01.2001. Z tohto dôvodu ho prvostupňový orgán správne uviedol aj vo výroku rozkladom napadnutého rozhodnutia,  vydaného v konaní podľa § 10 ods. 4 písm. b) zákona). V tomto konaní nie je podstatné a ani potrebné zmieňovať sa o tom, kto bol právnym zástupcom podnikateľa HNV v konaniach o posúdenie oboch koncentrácií.

2.	Preverenie údajov účastníka koncentrácie, podnikateľa HNV, podľa § 10 ods. 4 písm. b) zákona     

	Podnikateľ TOPVAR, a.s. spochybnil právny názor úradu, že oznamovateľom oboch koncentrácií mala byť spoločnosť HNV. Podľa jeho názoru ním mala byť spoločnosť Heineken International Beheer B.V., Tweede Weteringplantsoen 21, 1017 ZD Amsterdam, Holandsko (ďalej len „HIB“), v dôsledku čoho rozhodnutia o koncentráciách vychádzajú z neúplných a nepravdivých informácií účastníka koncentrácie, pretože boli predložené iným subjektom ako tým, ktorý mal byť podľa jeho názoru oznamovateľom koncentrácií.  

Právny názor podnikateľa TOPVAR, a.s. vychádzal zo skutočnosti, že HIB uzavrela s KK-Company Pivovary, s.r.o. Zmluvu o kúpe 33,06% akcií podnikateľa MARTINER a s podnikateľom PIVOVAR A SLADOVŇA GEMER, s.r.o. Zmluvu o kúpe 46,64% akcií spoločnosti GEMER.   	

V predmetnom rozsudku NS SR uviedol: „V tejto súvislosti treba upozorniť správny orgán na skutočnosť potreby opätovného preskúmania, či bola splnená podmienka účastníctva koncentrácie i správneho konania o koncentrácii zo strany HNV...“  
	
Keďže predmetným rozsudkom nedošlo k zrušeniu rozhodnutí o koncentráciách, prvostupňový orgán považoval v nich uvedené závery, týkajúce sa právnych titulov koncentrácií, účastníkov koncentrácií a účastníkov konaní za právne záväzné a k tejto problematike sa nevyjadroval. Napriek skutočnosti, že rozhodnutia o koncentráciách neboli zrušené a sú stále právoplatné, orgán rozhodujúci o rozklade opätovne preskúmal, či v dôsledku predloženia neúplných alebo nepravdivých informácií podnikateľom HNV v konaní o oboch koncentráciách úrad nesprávne určil účastníkov koncentrácie a subjekt, ktorý mal povinnosť posudzované koncentrácie oznámiť. 
		
	Zo spisového materiálu týkajúceho sa konaní o koncentráciách vyplýva, že spoločnosť HIB je 100% dcérskou spoločnosťou spoločnosti HNV a svojou materskou spoločnosťou bola zriadená len za účelom vlastníctva podielov (akcií) v spoločnostiach mimo územia Holandska. Súčasne spoločnosť HNV je aj štatutárnym orgánom spoločnosti HIB, to znamená, že faktickým vykonávateľom rozhodujúcich právomocí, umožňujúcich kontrolu ekonomických aktivít nadobudnutých spoločností MARTINER a GEMER je výlučne HNV.

	Koncentrácia je v zmysle zákona predovšetkým ekonomickou kategóriou. Môže mať rôzne formy, jej podstatou je však skutočnosť, že v jej dôsledku sa znižuje počet samostatných rozhodovacích miest na relevantnom trhu. Pri koncentráciách má preto prioritný význam, či podnikateľ prijíma rozhodnutia v rámci ekonomického riadenia sám, alebo podlieha v tomto smere inému podnikateľovi, pričom kontrola zo strany iného pdnikateľa nemusí znamenať stratu právnej samostatnosti kontrolovaného podnikateľa. Z hľadiska posudzovania koncentrácie sa preto úrad zameriava na zmeny, ktoré nastávajú v kontrole nad určitým podnikateľom a tiež na zmeny v štruktúre relevantného trhu. Z uvedených ekonomických princípov vychádza úrad aj pri určovaní účastníkov koncentrácie.

V tomto prípade bola síce kontrola de jure získavaná podnikateľom HIB, avšak nakoľko tento je 100% dcérskou spoločnosťou podnikateľa HNV, je jednoznačné, že reálnu možnosť vykonávať rozhodujúci vplyv na činnosť nadobúdaných spoločností získal podnikateľ HNV. Podnikateľ HIB totiž nie je subjektom, ktorý by mohol samostatne rozhodovať o svojich ekonomických aktivitách, ale sám je kontrolovaný podnikateľom HNV a preto kontrolu de facto nadobudol podnikateľ HNV. Z tohto titulu bol podnikateľ HNV podľa § 9 ods. 5 zákona povinný obidve koncentrácie oznámiť tak, ako to vyžaduje ustanovenie § 9 ods. 5 písm. a) až f) zákona. 

Z rozhodnutí o koncentráciách a zo súvisiaceho spisového materiálu je zrejmé, že úrad mal k dispozícii všetky potrebné údaje o účastníkoch koncentrácie a aj o subjektoch, ktoré uvedené zmluvy uzatvárali. Odvolací orgán konštatuje, že prvostupňový orgán dostatočným spôsobom preveril, či údaje predložené úradu, I. výkonnému odboru v správnych konaniach vo veci oboch koncentrácií, majú charakter neúplných alebo nepravdivých údajov a tiež, či rozhodnutia o oboch koncentráciách neboli získané podvodom. Rovnako navrhovateľ vo svojich vyjadreniach nepreukázal, že by v dôsledku neúplných alebo nepravdivých údajov, predložených účastníkom koncentrácie, došlo k nesprávnemu určeniu účastníkov koncentrácie a tým bol daný dôvod na zmenu a zrušenie rozhodnutí o koncentráciách. Odvolací orgán sa preto stotožňuje so závermi, ku ktorým dospel prvostupňový orgán.   

3.	Údaje o kapacitách jednotlivých výrobcov piva

Podnikateľ TOPVAR, a.s. namietal ako neúplné a nepravdivé údaje týkajúce sa kapacity jednotlivých výrobcov piva. Orgán rozhodujúci o rozklade dospel k záveru, že prvostupňový orgán sa touto námietkou zaoberal a dostatočným a preukázateľným spôsobom preveril, že údaje o kapacitách jednotlivých výrobcov piva nemajú charakter neúplných a ani nepravdivých údajov. 

V tejto súvislosti považuje orgán rozhodujúci o rozklade za potrebné uviesť, že údaje o kapacitách jednotlivých pivovarov patriacich do ekonomickej skupiny HNV a kapacitách pivovarov, ktoré podnikateľ HNV predmetnými koncentráciami nadobúdal, poskytol úradu oznamovateľ koncentrácií, teda podnikateľ HNV. Údaje o výrobných kapacitách ostatných výrobcov čerpal úrad zo štatistických údajov, vedených Slovenským združením výrobcov piva a sladu. 

Za účelom opätovného preverenia všetkých poskytnutých údajov o kapacitách všetkých výrobcov sa dňa 19.02.2001 na Slovenskom združení výrobcov piva a sladu uskutočnilo rokovanie za účasti predstaviteľov úradu i združenia, Z predmetného rokovania bola vyhotovená zápisnica, ktorá je súčasťou spisového materiálu a obsahuje odborné stanovisko p. Pramuka, výkonného riaditeľa združenia k uvedenej problematike. 

Z uvedeného je zrejmé, že úrad pri posudzovaní oboch koncentrácií nevychádzal výlučne z údajov predložených oznamovateľom koncentrácie, ale tieto údaje si porovnal aj s komplexnými štatistickými údajmi o všetkých výrobcoch piva a sladu, vedenými  Slovenským združením výrobcov piva a sladu. Naviac, zo spisového materiálu je zrejmé, že okrem týchto údajov úrad vychádzal aj z informácií, ktoré mu poskytli Ministerstvo hospodárstva SR a Colné riaditeľstvo SR.  

Orgán rozhodujúci o rozklade sa preto v plnom rozsahu stotožňuje so závermi prvostupňového orgánu uvedenými na str. 14 rozkladom napadnutého rozhodnutia. 

4.	Údaje o výrobe piva a jeho dodávkach na trh za roky 1998 a 1999 

	K námietke podnikateľa TOPVAR, a.s., týkajúcej sa nejasnosti, či úrad pri posudzovaní oboch koncentrácií vychádzal z údajov za rok 1998 alebo za rok 1999, orgán rozhodujúci o rozklade konštatuje nasledovné.

Vzhľadom na skutočnosť, že k vzniku a oznámeniu koncentrácií došlo v decembri  1999, pri posúdení obratov účastníkov koncentrácie úrad vychádzal v zmysle § 9 ods. 1 zákona z údajov o obratoch za rok 1998. Pre posúdenie samotných koncentrácií však úrad žiadal doplniť aj údaje za rok 1999, keďže relevantný trh bol z časového hľadiska vymedzený rokom 1999. Podnikateľ HNV úradom požadované údaje predložil vo forme výkazu o výstave piva, výrobe sladu, nákupe sladovníckeho jačmeňa a exporte piva a sladu za jednotlivé mesiace roku 1999 a kumulovane za celý rok 1999, pričom zdrojom týchto údajov bolo štatistika Slovenského združenia výrobcov piva a sladu. 

V podaní boli podnikateľom TOPVAR, a.s. za nepravdivé a neúplné uvedené údaje o kapacitách jednotlivých výrobcoch, ako aj údaje o výrobe piva a jeho dodávkach za rok 1999, pričom ako nepravdivý a neúplný konkretizoval len údaj o kapacite pivovaru GEMER.

Orgán rozhodujúci o rozklade konštatuje, že prvostupňový orgán tieto údaje preveril, a zistil, že údaje použité v rozhodnutí o koncentrácii nemajú charakter neúplných a ani nepravdivých údajov. Orgán rozhodujúci o rozklade sa preto v plnom rozsahu stotožňuje so závermi prvostupňového orgánu uvedenými na str. 14 rozkladom napadnutého rozhodnutia. 

5.	Záver

Zo spisového materiálu, ktorý bol podkladom pre vydanie rozkladom napadnutého rozhodnutia, je zrejmé, že aj napriek viacerým výzvam úradu podnikateľ TOPVAR, a.s. nekonkretizoval, ktoré konkrétne údaje o účastníkoch koncentrácie považuje za neúplné či nepravdivé. Prvostupňový orgán preto preveroval všetky údaje. 

Orgán rozhodujúci o rozklade považuje za potrebné v tejto súvislosti zdôrazniť, že ani samotný rozsudok NS SR, ktorým bola vec vrátená na ďalšie prejednanie, žiadnym spôsobom nekonkretizuje, ktoré údaje účastníka koncentrácie sú neúplné a nepravdivé. Z predmetného rozsudku je možné vyvodiť všeobecnú požiadavku na opätovné preverenie údajov poskytnutých podnikateľom HNV a posúdenie, či na základe neúplných a nepravdivých údajov účastníka koncentrácie došlo k nesprávnemu určeniu účastníkov koncentrácie a tiež účastníkov konania. Uvedené prvostupňový orgán aj realizoval. 

Zo spisového materiálu, ako aj z rozkladom napadnutého rozhodnutia je zrejmé, že prvostupňový orgán preveroval všetky údaje, predložené úradu, I. výkonnému odboru v správnom konaní vo veci koncentrácie podnikateľov HNV a MARTINER (predovšetkým údaje predložené listami zo dňa 21.12.1999, 14.01.2000, 17.01.2000, 20.01.2000, 28.01.2000, 31.01.2000, 02.02.2000) a v správnom konaní vo veci koncentrácie podnikateľov HNV a GEMER (predovšetkým údaje predložené listami zo dňa 21.12.1999, 14.01.2000, 28.01.2000, 02.02.2000). Nezistil žiadne skutočnosti nasvedčujúce tomu, že by predmetné rozhodnutia o koncentrácii boli vydané na základe nepravdivých a neúplných údajov účastníka koncentrácie alebo boli získané podvodom. 

Odvolací orgán konštatuje, že úrad pri preverovaní uvedených podkladov postupoval v súlade so zákonom i rozsudkom NS SR. Vzhľadom na to, že v konaní úrad vlastnou činnosťou nezistil a ani podnikateľ TOPVAR, a.s. nepredložil dôkazy o tom, že by rozhodnutia o koncentrácii boli vydané na základe nepravdivých a neúplných údajov účastníka koncentrácie alebo boli získané podvodom, orgán rozhodujúci o rozklade sa v plnom rozsahu stotožňuje so záverom prvostupňového orgánu, že niet dôvodu na zmenu alebo zrušenie rozhodnutí o koncentráciách podľa § 10 ods. 4 písm. b) zákona. 

Vzhľadom na názor NS SR, uvedený na str. 6 predmetného rozsudku, odvolací orgán považoval za potrebné prehodnotiť formuláciu výrokovej časti rozhodnutia. V záujme zabezpečenia zrozumiteľnosti a jednoznačnosti výrokovej časti rozhodnutia a v súlade s právnym názorom NS SR odvolací orgán zmenil výrokovú časť rozhodnutia.    

Z uvedeného vyplýva, že neboli naplnené podmienky zmeny alebo zrušenia rozhodnutí o koncentrácii podľa  § 10 ods. 4 písm. b) zákona. Z tohto dôvodu nie je možné tieto rozhodnutia meniť alebo rušiť a v novom konaní nanovo určovať účastníkov predmetných správnych konaní. 

Odvolací orgán vychádzal z výroku rozsudku NS SR, preskúmal všetky úradu vytknuté nedostatky v konaní a na základe vyššie uvedených skutočností, orgán rozhodujúci o rozklade rozhodol tak, ako je uvedené vo výroku tohto rozhodnutia.

Poučenie:

Proti tomuto rozhodnutiu sa podľa § 29 ods. 3 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) nemožno odvolať. Proti tomuto rozhodnutiu možno podať žalobu podľa § 247 Občianskeho súdneho poriadku na Najvyšší súd Slovenskej republiky do dvoch mesiacov od jeho doručenia.    

     Danica Paroulková
						predsedníčka Protimonopolného úradu SR
Rozhodnutie sa doručí:

1. JUDr. Pavel Boka, komerčný právnik, B.K.F. komerčná právnická kancelária v.o.s., Zelinárska 8, 821 08 Bratislava

2. Mgr. Ladislav Poloma, Orgovánová 6, 940 01 Nové Zámky

3. Protimonopolný úrad SR, odbor koncentrácií