PROTIMONOPOLNÝ ÚRAD SLOVENSKEJ REPUBLIKY

ROZHODNUTIE

Číslo: 2008/39/R/2/073	Bratislava  05. septembra 2008

Rada Protimonopolného úradu Slovenskej republiky v Bratislave, ako orgán príslušný na konanie podľa § 18 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady 
č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov, na základe rozkladu podaného účastníkom správneho konania, Banskobystrickým samosprávnym krajom, Nám. SNP 23, 974 01 Banská Bystrica

mení

podľa § 59 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov rozhodnutie Protimonopolného úradu Slovenskej republiky, odboru dohôd obmedzujúcich hospodársku súťaž 
č. 2008/39/1/1/037 zo dňa 07.05.2008 nasledovne:

	Podľa § 32 ods. 2 písm. c) zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov sa konanie zastavuje, pretože dôvod na konanie nebol daný.

Odôvodnenie:

Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, odbor dohôd obmedzujúcich hospodársku súťaž (ďalej len „úrad“), v konaní začatom z vlastného podnetu, vydal dňa 07.05.2008 rozhodnutie č. 2008/39/1/1/037, ktorým rozhodol, že:

1.	Banskobystrický samosprávny kraj, Nám. SNP č. 23, 974 01 Banská Bystrica (v ďalšom texte ako „Banskobystrický samosprávny kraj“) porušil § 39 zákona 
č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov (v ďalšom texte ako „zákon“) tým, že dňa 03.07.2007 vydal rozhodnutie o licencii na prevádzkovanie dopravy na trolejbusovej dráhe žiadateľovi o vydanie licencie, Dopravnému podniku mesta Banská Bystrica, a.s., Kremnička 53, 974 01 Banská Bystrica (v ďalšom texte ako „Dopravný podnik“ alebo „žiadateľ“), kde v bode 4 – rozsah a druh dopravy, stanovil: „Rozsah prevádzkovanej dopravy nesmie byť v časovej kolízii so spojmi iných dopravcov, ktorí vykonávajú pravidelnú mestskú verejnú dopravu v meste Banská Bystrica vrátane spojov na linkách prímestskej dopravy a ich schválených zastávok na území mesta Banská Bystrica. Rozsah dopravy v čase : 6ºº - 9ºº a 13ºº - 17³º, budú spoje vedené najmenej 10 minút pred alebo po časovej polohe spojov iných dopravcov zo zastávok v meste Banská Bystrica. Rozsah dopravy v ostatných časoch: budú spoje vedené za podmienky zachovania minimálneho časového odstupu od existujúcich odchodov spojov iných dopravcov zo zastávok v meste Banská Bystrica v rozsahu 30 minút. Toto časové vedenie spojov musí byť rešpektované pri schvaľovaní cestovného poriadku podľa ustanovenia § 21 ods. 6 zákona č. 164/1996 Z. z. o dráhach v znení neskorších predpisov, a to aj v prípade, že s dopravcom bude uzatvorená zmluva o výkonoch vo verejnom záujme pri prevádzkovaní dopravy na dráhe“.

2.	Za konanie uvedené v bode 1 výroku uložil úrad Banskobystrickému samosprávnemu kraju pokutu vo výške 25 000,- Sk. 

Dňa 26.05.2008 bol úradu v zákonom stanovenej lehote doručený rozklad Banskobystrického samosprávneho kraja, v ktorom namietal nasledovné skutočnosti:

1.	Rozhodnutie úradu nevychádza zo spoľahlivo zisteného stavu veci a tak je v rozpore s § 3 ods. 4, § 32 ods. 1  a § 46 správneho poriadku. Úrad tiež porušil § 34 ods. 5 správneho poriadku pri hodnotení dôkazov. Úrad vychádzal zo skutkového stavu, ktorý v skutočnosti neexistoval, ani neexistuje a z dôkazov, vykonaných úradom, nevyplýva.

2.	Praktická vykonateľnosť, o ktorú sa opiera úrad, je možná len pri právoplatných a vykonateľných rozhodnutiach, čo v tomto prípade naplnené nebolo.

3.	Nie je možné hovoriť o obmedzení žiadateľa o licenciu formou jeho vylúčenia z trhu, na základe nutnosti podať odvolanie, ako konštatuje úrad. V kontexte vymedzenia relevantného trhu, na ktorý boli zaradené všetky formy verejnej dopravy, žiadateľ na trhu pôsobil a neprestal pôsobiť, keďže vykonával autobusovú dopravu.

4.	Zo skutočnosti, že žiadateľ sa voči rozhodnutiu o licencii odvolal, nemožno vyvodiť ani dokázať nevykonateľnosť licencie. K jej nevykonaniu došlo na základe nielen odvolania žiadateľa, ale aj ostatných účastníkov konania. Podanie odvolania nie je možné považovať za nutnosť, je právom účastníka konania. Samotný fakt, že odvolací orgán zmenil znenie bodu 4 predmetného rozhodnutia o licencii je potrebné chápať len ako iný právny názor. K faktickému vylúčeniu z trhu by teda došlo len v prípade neudelenia licencie (resp. zastavenia konania o jej udelenie).

5.	Úrad tvrdí, že licencia v podobe, v akej bola vydaná, nebola vykonateľná, opiera sa však len o vlastné posúdenie a vyjadrenie Dopravného podniku ako žiadateľa.  Účastník konania naopak tvrdí, že licencia vykonateľná bola a bolo na jej základe možné zostaviť cestovný poriadok. Vychádza zo skutočnej situácie, ktorá nastala po schválení cestovných poriadkov trolejbusovej dopravy, keď schvaľovací orgán obmedzil vedenie spojov konkurenčnému dopravcovi. 

6.	Účastník konania namieta, že by vydaním rozhodnutia o licencii došlo k zjavnej podpore podnikateľa Slovenská autobusová doprava Zvolen, akciová spoločnosť. Neuvedením určitých podmienok v licencii by podľa účastníka konania naopak došlo k porušeniu Ústavy a iných všeobecne záväzných právnych predpisov. V rozpore s princípom právnej istoty by nepochybne bolo, ak by existujúcemu dopravcovi (ktorý bol podľa úradu zvýhodnený),  ktorý konal v zmysle uzatvorenej zmluvy s mestom Banská Bystrica, samosprávny kraj svojím konaním spôsobil ujmu (keďže pri vstupe na tento trh vynaložil  určité finančné prostriedky). Preto účastník konania zastáva názor, že úrad mal situáciu posúdiť komplexnejšie. Vo svojom rozhodnutí úrad neuviedol žiadnu skutočnosť, ktorá by ho oprávňovala na záver o zjavnej podpore konkurenčného dopravcu.

7.	Účastník konania tiež nesúhlasí so záverom, že do času vydania druhostupňového rozhodnutia došlo k obmedzeniu súťaže tým, že konkurenčný dopravca naďalej pôsobil na relevantnom trhu ako výlučný poskytovateľ prepravných výkonov. V prvom rade, žiadateľ tiež na trhu pôsobil, teda konkurenčný dopravca (SAD Zvolen, a.s.) nebol výlučným dopravcom. Účastník konania nesúhlasí s tvrdením úradu, že prípadné obmedzenie sa mohlo prejaviť v cenovej oblasti, nakoľko dopravcovia sú viazaní platným cenovým výmerom mesta Banská Bystrica. Takisto aj príklad rozdielnej ceny cestovných lístkov u dopravcov v kategórii dôchodcov je nesprávny, nakoľko u jedného dopravcu ide o cenu v rámci mestskej dopravy a u druhého dopravcu v rámci prímestskej dopravy.

8.	Úrad sa mal podľa účastníka konania komplexne zaoberať všetkými dopadmi, aj tými, ktoré vznikli po nadobudnutí právoplatnosti rozhodnutia, a to vo vzťahu ku všetkým účastníkom konania, to znamená aj situáciou po schválení trolejbusových cestovných poriadkov a nariadení zmeny cestovných poriadkov autobusovej dopravy.	
	Na základe uvedených námietok žiadal Banskobystrický samosprávny kraj prvostupňové rozhodnutie zrušiť v celom rozsahu.

Rada Protimonopolného úradu SR (ďalej len „Rada úradu“) preskúmala rozkladom napadnuté rozhodnutie, ako aj konanie, ktoré mu predchádzalo v celom rozsahu tak, ako to vyplýva z § 59 ods. 1 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov a dospela k nasledujúcim záverom.
Posúdenie prípadu

	Rada úradu sa predovšetkým zaoberala zásadnou námietkou účastníka konania, či rozhodnutie Banskobystrického samosprávneho kraja o licencii na prevádzkovanie trolejbusovej dopravy v meste Banská Bystrica (v ďalšom texte ako „rozhodnutie o licencii“) mohlo spôsobiť obmedzenie hospodárskej súťaže podľa § 39 zákona. 

Predmetné rozhodnutie o vydaní licencie nenadobudlo právoplatnosť. Podľa spisového materiálu jednotliví účastníci konania v licenčnom konaní využili možnosť podať proti tomuto rozhodnutiu riadny opravný prostriedok odvolaciemu orgánu, ktorým je Ministerstvo dopravy, pôšt a telekomunikácií Slovenskej republiky. Odvolací orgán zmenil rozhodnutie o licencii Banskobystrického samosprávneho kraja tak, že sporné podmienky, uvedené v bode 4, týkajúce sa rozsahu prevádzkovanej trolejbusovej dopravy, vypustil.

Prvostupňový orgán posudzoval rozhodnutie o licencii pred jeho zmenou druhostupňovým orgánom (konkrétne sporné podmienky týkajúce sa rozsahu dopravy uvedené v bode 4 rozhodnutia o licencii) z pohľadu jeho „praktickej vykonateľnosti“, pod čím rozumel posúdenie, či bolo možné podľa týchto podmienok zostaviť cestovný poriadok trolejbusovej dopravy v meste Banská Bystrica. Dospel k záveru, že licencia bola za daných podmienok reálne nevykonateľná, resp. vykonateľná a realizovateľná len v malom rozsahu, keďže nebolo možné, resp. bolo možné len v minimálnom rozsahu zostaviť cestovný poriadok a umiestniť jednotlivé spoje trolejbusovej dopravy tak, aby boli dodržané časové odstupy od spojov konkurenčného autobusového dopravu SAD Zvolen, a.s., ako aj od spojov dopravcov prímestskej autobusovej dopravy na jednotlivých zastávkach v meste Banská Bystrica. Úrad preto dospel k záveru, že licencia bola fakticky nerealizovateľná, nevykonateľná a v prípade, ak by sa ňou adresát riadil,  predstavovala by bariéru vstupu na trh. Žiadateľ  podľa úradu musel využiť možnosť podania odvolania za účelom zvrátiť negatívne dopady licencie, pričom s prevádzkou trolejbusovej dopravy mohol začať až po právoplatnom rozhodnutí druhostupňového orgánu. Podľa úradu došlo tak v dôsledku neprítomnosti žiadateľa na trhu do času vydania druhostupňového rozhodnutia k obmedzeniu súťaže, a to v dôsledku predmetného rozhodnutia o licencii. 

Rozhodnutie nadobúda právoplatnosť, ak je účastníkom konania riadne oznámené (spravidla doručené) a nemožno sa proti nemu odvolať (podať rozklad), či už z dôvodu, že sa účastník konania vzdal možnosti podať odvolanie alebo proti danému rozhodnutiu odvolanie nie je prípustné, prípadne ak márne uplynula lehota na podanie odvolania. Formálnym účinkom právoplatnosti rozhodnutia je jeho nezmeniteľnosť, t.j. nemôže byť zmenené s výnimkou mimoriadnych opravných prostriedkov, ktoré sa však pripúšťajú len v striktne vymedzených prípadoch. Status nezmeniteľnosti rozhodnutia je vyjadrením princípu právnej istoty pre adresátov rozhodnutia a všetky ďalšie subjekty, ktorým sa tak garantuje stav proklamovaný daným rozhodnutím. Pre adresátov rozhodnutia právoplatnosť súčasne prináša tzv. materiálny účinok, ktorý je vyjadrením určitej zaväzujúcej moci rozhodnutia. Spočíva vo vzniku, resp. deklarovaní (podľa toho, či ide o konštitutívny alebo deklaratórny typ aktu) subjektívneho práva alebo povinnosti adresátov, správať sa určitým spôsobom predpokladaným rozhodnutím. Len pre úplnosť možno dodať, že materiálny účinok právoplatnosti rozhodnutia môže byť posunutý, to je tak v prípade, ak rozhodnutie určuje lehotu, v ktorej sa má právo alebo povinnosť realizovať.
	
	Právo alebo povinnosť uvedená v rozhodnutí teda neexistuje, ak nie sú splnené vyššie uvedené predpoklady, teda ak rozhodnutie z určitého dôvodu nenadobudlo právoplatnosť.

	Vykonateľnosť rozhodnutia (ak opomenieme, že pod týmto pojmom sa takisto rozumie existencia možnosti si splnenie rozhodnutia vynútiť), primárne znamená realizovateľnosť rozhodnutia. Adresát rozhodnutia teda môže realizovať konkrétne právo, prípadne musí plniť povinnosť, ktorú mu rozhodnutie ukladá. Vykonateľnosť rozhodnutia môže pritom nastať súčasne s právoplatnosťou, môže však byť v niektorých prípadoch odložená (napr. rozhodnutím súdu pri žalobe podanej proti rozhodnutiu správneho orgánu), resp. v niektorých výnimočných prípadoch môže aj predchádzať právoplatnosti rozhodnutia.

	Z uvedených skutočností vyplýva, že až vykonateľné rozhodnutie spôsobuje právne účinky, spočívajúce v jeho záväznosti pre dotknuté subjekty. 

	V tomto prípade v dôsledku odvolaní, podaných účastníkmi licenčného konania a následnej zmeny rozhodnutia druhostupňovým orgánom, však rozhodnutie o licencii vydané Banskobystrickým samosprávnym krajom, v podobe obsahujúcej znenie sporného bodu 4, nebolo právoplatné a ani vykonateľné. Sporné podmienky, týkajúce sa rozsahu prevádzkovania trolejbusovej dopravy, teda reálne neexistovali.

Pojem „praktická vykonateľnosť“ rozhodnutia o licencii, ktorý je obsiahnutý v prvostupňovom rozhodnutí, právny poriadok nepozná. Rozhodnutie nemôže byť prakticky vykonateľné, ak nenadobudlo právoplatnosť. Preto rozhodnutie ani nebolo možné posúdiť z pohľadu jeho praktickej vykonateľnosti, teda, ako to chápe prvostupňový orgán, či bolo možné zostaviť na báze tohto neprávoplatného rozhodnutia konkurenčný cestovný poriadok. Hypotetické možnosti smerujúce k nemožnosti zostaviť cestovný poriadok, ak by Dopravný podnik postupoval podľa neprávoplatného rozhodnutia o licencii, nemohli nikdy reálne nastať, o čom mal prvostupňový orgán vedomosť, keďže správne konanie začal v čase, keď už rozhodnutie o licencii bolo odvolacím orgánom zmenené.

	Rozhodnutím o  licencii teda nemohol účastník konania obmedziť hospodársku súťaž, nakoľko v takejto podobe nenadobudlo právoplatnosť a vykonateľnosť. Rada úradu považuje námietku účastníka konania, uvedenú v tejto súvislosti v rozklade, za opodstatnenú a túto skutočnosť za rozhodujúcu pre posúdenie prípadu. 

Rada úradu sa taktiež stotožňuje s námietkou účastníka konania, pokiaľ ide o obmedzenie súťaže, ktoré malo podľa prvostupňového orgánu nastať v dôsledku neprítomnosti žiadateľa o licenciu na trhu, do času vydania rozhodnutia odvolacieho orgánu. 

Ako už bolo vyššie uvedené, neprávoplatné rozhodnutie nespôsobuje právne účinky. Neprávoplatným rozhodnutím o licencii sa žiadateľ preto riadiť nemohol, nemohlo mu vzniknúť právo prevádzkovať trolejbusovú dopravu, ale ani naopak, nemohlo mu byť znemožnené prevádzkovanie tejto dopravy. To sa mohlo udiať až právoplatným rozhodnutím. Voči spornému rozhodnutiu o licencii podal odvolanie nielen žiadateľ o licenciu, ale aj ďalší účastníci licenčného konania. Ak je pritom odvolanie podané čo i len jedným z účastníkov konania, prvostupňové rozhodnutie nenadobudne právoplatnosť ani vo svojej časti, ani voči žiadnemu z účastníkov konania. Žiadateľ o licenciu by teda v súlade s rozhodnutím o licencii postupovať nemohol ani v prípade, že on sám by rozhodnutie opravným prostriedkom nenapadol. 

Neprávoplatné rozhodnutie o licencii teda nemohlo spôsobiť žiadne obmedzenie hospodárskej súťaže, ako uvádzal prvostupňový orgán.

V čase začatia správneho konania v súvislosti s možným porušením § 39 zákona, t.j. dňa 9. novembra 2007, bolo rozhodnutie o licencii už zmenené odvolacím orgánom a to tak, že sporné znenie v bode 4 rozhodnutia o licencii, bolo vypustené. Preto nebolo dôvodné, aby úrad začínal v danej veci správne konanie.
 
Vzhľadom na skutočnosť, že  Rada úradu akceptovala zásadnú námietku účastníka konania, nepovažovala za potrebné zaoberať sa ďalšími námietkami a na svojom zasadnutí dňa 05. septembra 2008 rozhodla tak, ako je uvedené vo výroku tohto rozhodnutia.

Poučenie:

Proti tomuto rozhodnutiu sa podľa § 61 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov nemožno odvolať. Proti tomuto rozhodnutiu možno podať žalobu podľa § 247 Občianskeho súdneho poriadku na Krajský súd Bratislava do dvoch mesiacov od jeho doručenia.    

	

							Danica Paroulková
  Predsedníčka Rady Protimonopolného         
              úradu  Slovenskej republiky

Rozhodnutie sa doručí:

1.	Banskobystrický samosprávny kraj, Nám. SNP 23, 974 01 Banská Bystrica
2.	Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, odbor dohôd obmedzujúcich hospodársku súťaž