PROTIMONOPOLNÝ ÚRAD SLOVENSKEJ REPUBLIKY

  ROZHODNUTIE

Číslo: 	2006/39/R/2/127	                  Bratislava  24. november 2006	

Rada Protimonopolného úradu Slovenskej republiky v Bratislave, ako orgán príslušný na konanie podľa § 18 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov v správnom konaní č. 0100/OZ/2005 podľa § 59 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov

                                              zamieta

rozklad účastníka konania Mesto Zvolen, Námestie Slobody 22, 960 01 Zvolen a rozhodnutie Protimonopolného úradu Slovenskej republiky, odboru zneužívania dominantného postavenia č. 2006/39/2/1/087 zo dňa 21. júla 2006 potvrdzuje.

Odôvodnenie:

Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, odbor zneužívania dominantného postavenia (ďalej len „úrad“) v správnom konaní č. 0100/0Z/2005 rozhodol, že mesto Zvolen vydaním všeobecne záväzného nariadenia č. 83/2004 o záväznej časti Územného plánu mesta Zvolen v bode G.3 – Energetika, v ktorom sa ustanovuje, že mesto má „v zásobovaní teplom rozvojových území mesta v jednotlivých mestských sektoroch uprednostniť pripojenie na centrálny zdroj tepla tam, kde sú pre toto riešenie optimálne územno-technické podmienky“ a že mesto má „zamedziť vytváraniu nových malých zdrojov znečistenia ovzdušia v jednotlivých mestských sektoroch, pokiaľ sú objekty napojené na systém centrálneho zásobovania teplom“ (ďalej len „CZT“) zjavnou podporou zvýhodňujúcou určitého podnikateľa obmedzilo súťaž v oblasti tepelnej energetiky na území mesta Zvolen a tým porušilo § 39 zákona č. 136/2001 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon“). Za toto porušenie uložil úrad Mestu Zvolen pokutu vo výške 50.000,- Sk.

	Proti tomuto rozhodnutiu podal účastník konania v zákonom stanovenej lehote rozklad (list ev. pod č. 3444/2006, doručený dňa 09.08.2006), v ktorom boli vznesené nasledovné námietky:

1.	Účastník konania namieta, že úrad nemal v tomto prípade kompetenciu konať, keďže v súlade s § 2 ods. 6 zákona, existuje osobitný predpis, zákon č. 276/2001 Z.z. o regulácii v sieťových odvetviach a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon o RSO“), v zmysle ktorého je hospodárska súťaž na trhu s teplom regulovaná Úradom pre reguláciu sieťových odvetví, ktorý vykonáva cenovú reguláciu vo výrobe, distribúcii a dodávke tepla a ďalšími nástrojmi usmerňuje trh s teplom.

2.	Podľa účastníka konania sa úrad v rozhodnutí odvolával na § 20 zákona č. 657/2004 Z.z. (účinný od 01.01.2005), ktorý umožňuje zmluvným stranám ukončiť odber tepla dohodou, argumentuje však nevykonateľnou normou, keďže k uvedenému ustanoveniu doteraz nebol vydaný predpis upravujúci rozsah náhrady ekonomicky oprávnených nákladov pri odpojení. Úrad teda podľa účastníka konania postupoval v rozpore so zásadou objektívnej pravdy, spočívajúcej v povinnosti správneho orgánu zistiť skutočný stav veci. V tejto súvislosti tiež účastník konania namietal, že úrad chráni záujmy len tých odberateľov, ktorí majú možnosť odpojiť sa od centrálneho zásobovania teplom a teplou úžitkovou vodou, zostávajúci odberatelia by boli rozhodnutím úradu negatívne dotknutí. Podľa účastníka konania teda úrad nedostatočne zhodnotil dôsledky možného odpájania sa pre všetkých odberateľov a nevysporiadal sa s týmito skutočnosťami v odôvodnení rozhodnutia.

	V tejto súvislosti účastník konania na inom mieste rozkladu tvrdí, že odpájaním od existujúceho systému CZT by došlo k rozpadu celého systému, pričom neexistuje adekvátna náhrada, tí obyvatelia, ktorí možnosť alternatívneho riešenia majú (centrum mesta), by boli neprimerane zvýhodnení oproti väčšine tých, ktorí takúto možnosť nemajú. 

3.	Podľa účastníka konania v tomto prípade existujú dôvody na obmedzenie alebo vylúčenie hospodárskej súťaže vo verejnom záujme, ktoré spočívajú v potrebe ochrany životného prostredia v súlade s deklaráciou čl. 44 Ústavy SR. 

	V súlade s § 1 stavebného zákona je mesto povinné zabezpečiť súlad všetkých činností s princípmi trvalo udržateľného rozvoja. Účastník konania preto konštatuje, že z pohľadu mesta je uvedené prioritou pred podmienkami hospodárskej súťaže.

	Účastník konania trvá na svojom vyjadrení, že všeobecne záväzné nariadenie okrem zachovania existujúceho systému CZT a zabezpečenia dodávok tepla a teplej úžitkovej vody pre väčšinu obyvateľov, smerovalo ochrane životného prostredia, hlavne k ochrane ovzdušia, keďže malé zdroje znečistenia nie sú kontrolovateľné, je možné ich len evidovať. Pritom nie je podstatné, v ktorej časti nariadenia je regulatív zaradený, ak sleduje viac cieľov. 

4.	Účastník konania argumentuje dôvodovou správou k zákonu, z ktorej vyplýva, že v istých prípadoch úrad nemá právomoc viesť voči obci správne konanie, resp. posudzovať činnosti obce podľa zákona. Účastník konania tvrdí, že k takýmto prípadom patrí aj posudzovanie všeobecne záväzných nariadení obce, keďže výkon všeobecného dozoru je v tomto prípade zabezpečený prostredníctvom prokurátora.

5.	Účastník konania namieta, že nedošlo k zvýhodneniu určitého podnikateľa v oblasti tepelnej energetiky, keďže prevádzkovatelia malých zdrojov znečistenia (ktorých vytváraniu sa mesto snažilo zamedziť) nevstupujú na trh s teplom, produkujú teplo len pre vlastnú spotrebu.

6.	Účastník konania argumentuje, že vyhlásenie všeobecne záväzného nariadenia obce je len výsledkom celého procesu, do ktorého sa zapájajú všetky  dotknuté orgány a aj právnické a fyzické osoby a verejnosť, ktoré sú oprávnené v tomto procese podávať pripomienky, ktorými je obec povinná sa zaoberať. Účastník konania namieta, že žiaden zo subjektov nevzniesol pripomienky k tomuto návrhu. 

	Predovšetkým zdôraznil, že krajský úrad preskúmava súlad návrhu územného plánu a postup jeho obstarania s právnymi predpismi, preto jeho súhlasné stanovisko dokladuje zabezpečenie trvalo udržateľného rozvoja so zreteľom na všetky platné právne predpisy.

7.	Účastník konania ďalej namieta, že nie je objektívne porovnávať spôsob zásobovania teplom v iných mestách, keďže len šesť miest v SR má porovnateľnú východiskovú situáciu z hľadiska centrálneho zásobovania teplom (tepláreň porovnateľných parametrov, ktorá bola budovaná a udržiavaná po dlhé obdobie).

8.	Mesto Zvolen tiež namieta voči tvrdeniu úradu, že v dôsledku  skutočností uvedených na strane 8 odsek 4 prvostupňového rozhodnutia, na stavebnom úrade nebola doteraz vybavená žiadosť o vydanie stavebného povolenia na malý zdroj znečistenia. Účastník konania uviedol konkrétne prípady, kedy bolo vydané územné rozhodnutie s akceptovaním požiadavky na pripojenie na rozvody plynu. Skutočnosť, že uvedení podnikatelia doteraz nepožiadali o vydanie stavebného povolenia, nie je teda dôsledkom nesúhlasného stanoviska mesta Zvolen. Podľa stavebného zákona je rozhodnutie o umiestnení stavby platné dva roky, takže je na rozhodnutí podnikateľa, kedy o vydanie stavebného povolenia požiada.

9.	Účastník konania tiež namieta, že na základe stavebného zákona, ako aj zákona o energetike, je mesto povinné vypracovať energetickú koncepciu a v súlade s touto koncepciou riadiť rozvoj v území, pričom podľa výkladu úradu nie je možné regulovať a usmerňovať rozvoj v tepelnej energetike podľa konkrétnych podmienok daného územia.

10.	Účastník konania tiež nesúhlasí s tvrdením úradu, že existuje viac možností ako zabezpečiť  realizáciu ustanovenia z KURS-u 2001 (udržať a inovovať existujúce systémy centrálneho zásobovania teplom).

V súvislosti s uvedenými námietkami navrhoval účastník konania napadnuté rozhodnutie zrušiť ako nezákonné.

	Rada Protimonopolného úradu Slovenskej republiky (ďalej len „Rada úradu“) preskúmala rozkladom napadnuté rozhodnutie a súvisiaci spisový materiál v celom rozsahu tak, ako to vyplýva z  § 59 ods. 1 Správneho poriadku a dospela k nasledovným záverom.

1.	Kompetencia úradu a aplikácia právnych predpisov

Námietku účastníka konania, v ktorej spochybňuje kompetenciu úradu konať v predmetnej veci (vzhľadom na kompetenciu Úradu pre reguláciu sieťových odvetví), nepovažuje Rada úradu za dôvodnú. 

Podľa § 2 ods. 2 zákona sa zákon nevzťahuje na prípady obmedzovania súťaže, ktorých posudzovanie patrí do pôsobnosti iného orgánu, ktorý zabezpečuje ochranu súťaže podľa osobitného predpisu. Konanie mesta Zvolen, ktoré úrad posudzoval v tomto správnom konaní, však nie je možné posúdiť podľa zákona o RSO, čo znamená, že Úrad pre reguláciu sieťových odvetví nemá kompetenciu v tejto veci konať. Preto je potrebné posúdiť konanie mesta Zvolen podľa všeobecného predpisu o ochrane hospodárskej súťaže, ktorým je zákon.

K námietke účastníka konania ohľadom nedostatku kompetencie úradu, pokiaľ ide o posudzovanie všeobecne záväzných nariadení obce, Rada úradu uvádza nasledovné. Ustanovenie § 39 zákona umožňuje úradu posudzovať akékoľvek konanie orgánov územnej samosprávy pri výkone samosprávy a pri prenesenom výkone štátnej správy z pohľadu, či nepredstavuje obmedzenie hospodárskej súťaže (či už zjavnou podporou zvýhodňujúcou určitého podnikateľa alebo iným spôsobom). Vydávanie všeobecne záväzných nariadení nepochybne patrí k samosprávnej činnosti obce. Nakoľko teda ustanovenie § 39 zákona neobmedzuje skúmanie úradu len na určité formy konania orgánov územnej samosprávy pri výkone ich činnosti, je v kompetencii úradu preskúmať z pohľadu obmedzenia hospodárskej súťaže aj všeobecne záväzné nariadenia obcí. 

Účastník konania tiež argumentoval dôvodovou správou k zákonu, kde tvrdí, že úrad v určitých prípadoch neposudzuje konanie obce v rámci správneho konania alebo vôbec nemá právomoc posudzovať činnosť obce. K uvedenému Rada úradu konštatuje, že účastník konania pri svojom tvrdení vychádzal z už neaktuálnej právnej úpravy a neaplikovateľného textu dôvodovej správy, ktorá bola vytvorená k zákonu v znení platnom do 01.05.2004. Podľa ustanovenia § 39 zákona v znení do 01.05.2004 úrad skutočne nemohol viesť správne konanie podľa tohto ustanovenia, ale len upozorniť príslušný orgán na jeho konanie, ktoré obmedzovalo hospodársku súťaž a v prípade nezjednania nápravy zo strany porušovateľa sa obrátiť na jeho nadriadený orgán. Novelou účinnou k 01.05.2004 bolo ustanovenie § 39 zákona zmenené, neobsahuje takýto osobitný postup v prípade orgánov územnej samosprávy, čo znamená, že úrad v prípade podozrenia, že konaním príslušného orgánu dochádza k  obmedzeniu súťaže, vedie voči tomuto orgánu riadne správne konanie. S účinnosťou od 01.05.2004 je teda úrad oprávnený posudzovať akúkoľvek činnosť obce pri výkone samosprávy alebo pri prenesenom výkone štátnej správy z pohľadu ochrany hospodárskej súťaže v správnom konaní.

Nakoľko k vydaniu všeobecne záväzného nariadenia mesta Zvolen č. 83/2004 o záväznej časti Územného plánu mesta Zvolen (ďalej len „všeobecne záväzné nariadenie“) došlo dňa 20.01.2005, prvostupňový orgán správne zhodnotil, že k predmetnému správnemu deliktu došlo za účinnosti zákona (t.j. v znení účinnom od 01.05.2004), preto v hmotnoprávnej oblasti postupoval podľa zákona. 

Z hľadiska procesného úrad správne postupoval podľa zákona, vzhľadom na to, že konanie začalo a prebiehalo za jeho účinnosti.

2.	Charakter trhu

Podľa názoru Rady úradu prvostupňový orgán správne charakterizoval trh tepelnej energetiky na území mesta Zvolen a vymedzil subjekty, ktoré na tomto trhu pôsobia ako výrobcovia tepla a dodávatelia tepla, pričom osobitne vymedzil dodávateľov tepla do systému centrálneho zásobovania teplom.

Prvostupňový orgán tiež správne konštatoval, že možnou alternatívou k dodávkam tepla cez systém CZT, je pre odberateľov tepla vybudovanie vlastných kotolní (malé zdroje znečistenia), ktoré by zásobovali teplom, prípadne aj  teplou úžitkovou vodou jeden prípadne niekoľko bytových alebo nebytových objektov, pričom odberatelia tepla zo systému CZT majú záujem o takýto spôsob uspokojenia svojho dopytu po teple a teplej úžitkovej vode, ktorý plne nahrádza zásobovanie týmito komoditami z centrálneho systému. O uvedenom svedčí podnet podaný na úrad zo strany podnikateľa SVB Bukovinka.

2.	Posúdenie konania

Rada úradu sa stotožňuje s posúdením konania mesta Zvolen, tak ako ho posúdil prvostupňový orgán.

Sporné ustanovenia predmetného všeobecne záväzného nariadenia mesta Zvolen znamenajú predovšetkým obmedzenie možností odberateľov, pokiaľ ide o výber spôsobu uspokojenia ich dopytu po zásobovaní teplom.  Všeobecne záväzné nariadenie je na území mesta Zvolen záväzné pre všetky subjekty, postup orgánov, ktoré ho aplikujú a rozhodujú v individuálnych veciach musí byť v súlade s jeho ustanoveniami. 

Tieto dopady sa prejavujú v rámci územného konania, keďže všeobecne záväzné nariadenie je záväzným podkladom pre územné rozhodovanie a vypracovanie dokumentácie stavieb. Stavebný úrad (ktorým je obec) vymedzí v územnom rozhodnutí podmienky, ktorými sa zabezpečí aj súlad s cieľmi a zámermi územného plánovania. V rámci územných konaní mesto Zvolen vydáva záväzné stanoviská k územnému rozhodnutiu, kde v časti podmienok uskutočnenia výstavby stanovuje aj spôsob zabezpečenia vykurovania budúcej stavby. Ako vyplýva zo spisového materiálu, v prípadoch umiestnenia stavby v lokalite, kde zasahuje systém CZT, mesto Zvolen vo svojich stanoviskách žiadalo napojiť stavby na centrálny zdroj tepla (list č. 2998/2006, doručený 26.06.2006, spis. č. 52). 

Mesto Zvolen takýmto konaním zabezpečuje dodržiavanie ustanovenia všeobecne záväzného nariadenia, ktoré zaväzuje uprednostniť systém centrálneho zásobovania teplom pred alternatívnymi zdrojmi. Subjekty, ktorým je zo strany mesta Zvolen vydané takéto záväzné stanovisko, v ďalšej etape v rámci stavebného konania logicky o vybudovanie alternatívneho zdroja zásobovania teplom nežiadajú.

Dopady všeobecne záväzného nariadenia sa prejavujú taktiež v stavebnom konaní. V prípade, ak má byť alternatívny zdroj zásobovania teplom (plynový kotol) umiestnený v už existujúcej stavbe, ide o zmenu v užívaní stavby, ktorá si vyžaduje buď stavebné povolenie od stavebného úradu (ktorým je obec, v tomto prípade mesto Zvolen) alebo rozhodnutie o zmene vo využití stavby, kde obec dáva súhlas vykonať predmetné stavebné úpravy. Mesto Zvolen v liste č. 6274/2005 zo 14.11.2005 potvrdilo konanie v súlade so všeobecne záväzným nariadením, s ustanovením o zamedzení vytvárania nových malých zdrojov znečistenia v lokalitách, kde je vybudované CZT, keď uviedlo, cit: „V prípade žiadosti o stavebné povolenie na nové odberné plynové zariadenie bude táto žiadosť posudzovaná individuálne, vzhľadom na územnotechnické podmienky lokality, v ktorej sa stavba povoľuje. V zásade bude platiť,  že tam, kde je možnosť pripojenia na CZT, bude táto žiadosť zamietnutá, v ostatných prípadoch mesto Zvolen za podmienky splnenia zákonom predpokladaných náležitostí nemá dôvod nevydať stavebné povolenie na takéto zariadenie, resp. stavbu.“ 

Účastník konania v rozklade namietal konkrétnu argumentáciu úradu v prvostupňovom rozhodnutí (námietka pod bodom 8), t.j. že doposiaľ nedošlo k žiadosti o vydanie stavebného povolenia s odkazom na odsek 4 strany 8 rozhodnutia. Rada úradu konštatuje, že účastník konania nesprávne interpretoval predmetnú argumentáciu úradu. V prvostupňovom rozhodnutí je doslova uvedené, cit.: „V dôsledku týchto skutočností nebola na stavebnom úrade vo Zvolene doteraz zaevidovaná žiadna žiadosť o vydanie stavebného povolenia na vybudovanie malého zdroja znečistenia....“

Úrad teda neodkázal konkrétne na predchádzajúci odsek (odsek 4) rozhodnutia, v ktorom bol popísaný účastníkom konania uvedený prípad supermarketu Lidl (pôvodné stanovisko, v ktorom mesto žiadalo o napojenie stavby na CZT), ale na celú predchádzajúcu argumentáciu, ktorá smerovala k dodržiavaniu všeobecne záväzného nariadenia. Zámerom citovanej časti odôvodnenia bolo zdôrazniť, že v dôsledku samotnej existencie všeobecne záväzného nariadenia v posudzovanom znení a jeho aplikácie stavebným úradom, logicky fyzické a právnické osoby nežiadajú mesto Zvolen o stavebné povolenie na vybudovanie plynového odberného zariadenia, hoci o takúto alternatívu je v meste záujem (ako vyplýva z vyjadrení účastníka konania, ktorý sa obáva hromadného odpájania sa zo systému CZT). Samotný účastník konania pritom potvrdil, že v čase vydania prvostupňového rozhodnutia nebola takáto žiadosť evidovaná.

Prvostupňový orgán tak podľa názoru Rady úradu správne zhodnotil, že takýto postup mesta Zvolen má za následok obmedzenie výberu spôsobu zásobovania teplom pre odberateľov. Jednak ide o existujúcich odberateľov, ktorí sú napojení na systém CZT, a to pokiaľ ide o ich možnosti sa od tohto systému odpojiť a zmeniť spôsob dodávok tepla a jednak o budúcich odberateľov, ktorí keďže sa nachádzajú v lokalite, kde je vybudovaný systém CZT, nemajú možnosť uprednostniť alternatívny zdroj zásobovania  a nepripojiť sa k systému CZT. 

Úrad pritom nechráni záujmy len tých odberateľov, ktorí majú finančné a technické možnosti odpojiť sa od CZT, ako to tvrdí v rozklade účastník konania. Úrad zabezpečuje, aby na trhoch fungovala zdravá a efektívna hospodárska súťaž, ktorej podstatou je aj odbúranie administratívnych bariér a tým zvyšovanie možností výberu. Finančné a technické možnosti odberateľov sú následne faktorom, ktorý zohráva úlohu pri ich rozhodovaní sa pre konkrétnu možnosť zásobovania teplom. Skutočnosť, že pre niektoré lokality v meste Zvolen by aj pri neexistencii posudzovaných ustanovení bol jediným možným spôsobom zásobovania teplom de facto systém CZT, nie je zdôvodnením existencie obmedzujúcich ustanovení všeobecne záväzného nariadenia. Z pohľadu ochrany hospodárskej súťaže je podstatné, aby možnosť voľby pre odberateľa existovala, to znamená, aby neboli vytvárané umelé bariéry, ktoré bránia jej rozvoju.

Účastník konania v rozklade tvrdí, že odpájaním by došlo ku kolapsu celého systému CZT, boli by znevýhodnené tie subjekty, ktoré by v systéme pre neexistenciu alternatívnej možnosti museli zostať, keďže odpájaním stúpajú náklady pre zostávajúcich odberateľov a že úrad nedostatočne posúdil stav veci, keď neprihliadol na tieto dôsledky odpájania sa pre všetkých odberateľov.
 
Tento argument účastníka konania nemožno prijať. Takisto by bolo možné tvrdiť, že uvedeným systémom mesto Zvolen znevýhodňuje tých odberateteľov, ktorí možnosť vybudovať alternatívny zdroj tepla majú, avšak v dôsledku existencie predmetných ustanovení všeobecne záväzného  nariadenia, musia odoberať teplo z centrálnej teplárne.

	V konečnom dôsledku, možnosť odpájania sa odberateľov od sústavy CZT je daná aj ustanovením § 20 zákona č. 657/2004 Z.z. o tepelnej energetike v platnom znení. Neexistencia vykonávacieho predpisu k tomuto ustanoveniu zákona č. 657/2004 Z.z., ktorý má určiť rozsah ekonomicky oprávnených nákladov, ktoré zaplatí odberateľ za odpojenie od CZT, neznamená, že predmetné ustanovenie je nevykonateľné. Právna možnosť ukončenia dodávok tepla z CZT zo strany odberateľa existuje, dodávatelia tepla si však výšku nákladov za odpojenie do času vydania predmetného vykonávacieho predpisu určujú sami. Je pritom známou skutočnosťou, že v praxi k odpájaniu odberateľov od systémov CZT a k budovaniu vlastných kotolní dochádza.

Úrad sa teda neodvolával na nevykonateľnú normu, ako účastník konania tvrdil v rozklade. Naviac, úrad, ako aj Rada úradu túto argumentáciu použili len podporne, na zdôraznenie skutočnosti, že existencia možnosti odpájania daná právnym predpisom, vyvracia námietky účastníka konania o potrebe zabezpečiť existenciu CZT práve spôsobom, ktorým to realizoval vo všeobecne záväznom nariadení a tiež vyvracia námietky účastníka konania týkajúce sa rozpadu systému CZT.

Účastník konania tiež v tejto súvislosti namietal, že uvedeným konaním nedošlo k obmedzeniu súťaže, nakoľko prevádzkovatelia malých zdrojov znečistenia (vlastných kotolní) produkujú teplo len pre vlastnú spotrebu a nevstupujú na trh s teplom. 

Rada úradu predovšetkým uvádza, že vlastné kotolne ako „iné“ systémy zásobovania teplom predstavujú, ako už bolo uvedené, pre odberateľov alternatívu k zásobovaniu teplom cez CZT. Uvedené je zrejmé zo záujmu odberateľov vybudovať si takéto alternatívne zdroje zásobovania teplom (snahy viacerých subjektov zdokumentované v spise, keď v rámci územného konania žiadali o povolenie na vybudovanie vlastnej kotolne). Tento záver nespochybnil ani účastník konania. Pre posúdenie obmedzenia súťaže nebolo v tomto prípade potrebné skúmať, či prevádzkovatelia vlastných kotolní vstupujú na trh s teplom. Z vyššie uvedeného je zrejmé, že vydaním predmetného všeobecne záväzného nariadenia došlo k obmedzeniu možnosti voľby systému zásobovania teplom. Je pritom zrejmé, ktoré podnikateľské subjekty dodávajú v súčasnosti teplo cez systém CZT v meste Zvolen (konkrétne podnikatelia Zvolenská teplárenská, a.s. a MPBH, a.s.). Vydaním všeobecne záväzného nariadenia tak došlo k zvýhodneniu týchto subjektov, keďže vďaka existencii obmedzujúcich ustanovení vo všeobecne záväznom nariadení mali zabezpečený stabilný odber tepla bez ohľadu na kvalitu a cenu dodávok. Cez preferovanie systému CZT pred alternatívnymi spôsobmi zásobovania teplom tak došlo k zvýhodneniu konkrétnych podnikateľov. Skutočnosť, že mesto Zvolen nebráni ďalšiemu podnikateľovi dodávať cez systém CZT nesvedčí o opaku, ak by k takejto situácii došlo, znamenalo by to len, že tento subjekt by sa dostal do skupiny zvýhodnených podnikateľov. 

Účastník konania ďalej v rozklade argumentuje verejným záujmom na ochrane životného prostredia, pričom uvádza konkrétne čl. 44 Ústavy SR (právo na zdravé životné prostredie a zákaz jeho poškodzovania), pričom podľa jeho názoru nemožno ochranu hospodárskej súťaže nadraďovať nad všetky ostatné verejné záujmy. Takisto vo vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia (list č. 4457/2006, doručený 16.11.2006) účastník konania tvrdí, že podľa Ústavy SR je právo na zdravé životné prostredie nadradené nad hospodársku súťaž.

K uvedenému Rada úradu konštatuje, že rovnako, ako je v Ústave SR zabezpečená ochrana životného prostredia a deklarované právo na zdravé životné prostredie, podľa čl. 55 ods. 2  Ústavy SR je predmetom ochrany aj hospodárska súťaž. Úrad svojim rozhodnutím nenadradil ochranu hospodárskej súťaže nad všetky ostatné záujmy chránené Ústavou SR, ako tvrdí účastník konania, na druhej strane je však potrebné zdôrazniť, že hospodárska súťaž požíva rovnakú právnu ochranu ako iné záujmy deklarované v Ústave SR.  

Okrem uvedeného Rada úradu k námietke účastníka konania konštatuje, že v prípade činností, ktoré sú podľa osobitného predpisu vykonávané vo verejnom záujme, sa podľa § 2 ods. 2 zákona, tento zákon neuplatní, ak by tým došlo k znemožneniu výkonu činností vo verejnom záujme. Pre aplikáciu tohto ustanovenia a teda vylúčenie aplikácie zákona, musí byť osobitným zákonom podnikateľovi zverená určitá činnosť, ktorá je zároveň označená ako verejný záujem, pričom aplikáciou zákona o ochrane hospodárskej súťaže by nebolo možné úlohy spojené s touto činnosťou plniť. Je zrejmé, že predmetné konanie obce nemožno pod predmetné ustanovenie zákona subsumovať, nakoľko predovšetkým nejde o činnosť podnikateľa, ale o činnosť orgánu územnej samosprávy, teda už prvé z kritérií pre aplikáciu predmetného ustanovenia zákona nie je splnené.

Tvrdenie účastníka konania, že predmetné ustanovenia všeobecne záväzného nariadenia smerovali k ochrane životného prostredia, nie sú preto pre posúdenie obmedzenia hospodárskej súťaže relevantné. Ako je už vyššie uvedené, ochrana životného prostredia, ako aj ochrana hospodárskej súťaže požívajú rovnaký status ústavnej ochrany. Mesto Zvolen preto nemôže zabezpečovať ochranu životného prostredia tak, že zároveň týmto konaním dochádza k porušeniu zákona. Rada úradu preto súhlasí s názorom prvostupňového orgánu, že potrebné podmienky pre ochranu životného prostredia (ovzdušia) je možné vykonať aj prostredníctvom iných krokov, tak, aby týmto konaním nedochádzalo k obmedzovaniu súťaže.

Uvedené platí aj vo vzťahu k ďalším námietkam účastníka konania (uvedeným v rozklade, ako aj vo vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia), ktoré smerujú k potrebe vypracovať energetickú koncepciu obce v súlade s princípmi trvalo udržateľného rozvoja, v súlade s podmienkami konkrétneho územia a potrebou udržať a inovovať centrálne zdroje zásobovania teplom. 

Všetky tieto potreby je možné zabezpečiť prostredníctvom iných nástrojov, nie však plošným konzervovaním existujúceho stavu (systému CZT) cez všeobecne záväzné nariadenie, ktoré zabezpečuje pre dodávateľov do CZT stabilný odber a odberateľom neumožňuje zaobstarať si zásobovanie teplom za výhodnejších podmienok. Nakoniec, ako už bolo uvedené vyššie v texte, ak samotný zákon o tepelnej energetike umožňuje ukončiť odber tepla zo systému CZT (odpájanie), potom by aj tento zákon musel byť v rozpore so všetkými princípmi (trvalo udržateľný rozvoj, zachovanie a inovácie existujúcich systémov CZT), ktorými mesto Zvolen odôvodňuje posudzované ustanovenia všeobecne záväzného nariadenia. Všeobecne záväzné nariadenie musí byť teda v súlade nielen s právnymi predpismi zabezpečujúcimi ochranu životného prostredia,  trvalo udržateľný rozvoj a so stavebným zákonom, ale zároveň aj s inými zákonmi. 

Účastník konania k tejto námietke vo vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia dodáva, že územný plán predstavuje konsenzus činností hospodárskych, ekologických a kultúrno-historických s ohľadom na zabezpečenie trvalo udržateľného rozvoja a neskúma vlastnícke, hospodárske a podnikateľské vzťahy a prostredie. 

Rada úradu k tejto námietke uvádza, že nepochybne územný plán má predstavovať čo najprijateľnejší konsenzus z pohľadu všetkých účastníkom konania uvedených hľadísk, ako je už však vyššie uvedené, obec je povinná pri jeho prijímaní dbať na to, aby nebol v rozpore so žiadnymi právnymi predpismi. 

Taktiež skutočnosť, že v celom procese od obstarania územného plánu až po vydanie všeobecne záväzného nariadenia, neboli vznesené zo strany žiadneho z dotknutých subjektov pripomienky, neznamená, že uvedené konanie nepredstavuje obmedzenie hospodárskej súťaže. To, že sa účastníkom konania menované subjekty nevyjadrili k návrhu všeobecne záväzného nariadenia negatívne, nemôže ospravedlniť porušovanie zákona. Naviac, žiaden z uvedených subjektov (ani krajský úrad) nie je orgánom, ktorý je oprávnený vyjadrovať sa, či došlo k obmedzeniu hospodárskej súťaže podľa zákona.

Pokiaľ ide o ďalšiu námietku účastníka konania, t.j. že nemožno porovnávať situáciu na trhu s tepelnou energetikou v meste Zvolen s inými mestami, vzhľadom na špecifické podmienky mesta Zvolen, Rada úradu konštatuje, že nie je zrejmé, aké porovnávanie má účastník konania na mysli. Úrad v prvostupňovom rozhodnutí neporovnával mesto Zvolen so žiadnymi mestami. Rada úradu však konštatuje, že ani špecifické podmienky mesta Zvolen nemôžu ospravedlniť porušovanie zákona. Účastník konania je povinný sa s týmito špecifickými podmienkami vysporiadať spôsobom, ktorým nedochádza k porušovaniu právnych predpisov, v tomto prípade aj k porušovaniu zákona.

3.	Pokuta

Prvostupňový orgán pri určení výšky pokuty vychádzal z § 38 ods. 3 zákona, podľa ktorého možno za porušenie § 39 zákona uložiť pokutu až do 2 mil. Sk a z kritérií stanovených v § 38 ods. 10 zákona, pričom základnými kritériami sú závažnosť a dĺžka porušovania ustanovení zákona. 

Podľa názoru Rady úradu prvostupňový orgán správne zhodnotil, v čom spočíva závažnosť protiprávneho konania mesta Zvolen, t.j. vo vybudovaní umelej, administratívne bariéry, ktorá zvýhodňuje podnikateľov dodávajúcich v súčasnosti teplo cez systém CZT tým, že im zabezpečuje stabilný počet klientov, ktorý môže pribúdaním nových stavieb v lokalite CZT len rásť, a ktorý nie je výsledkom súťažného tlaku a odrazom efektivity a úspešnosti dodávateľov do systému CZT. Uvedené sa odráža v dodávkach pre odberateľov, ktorí sú nútení odoberať teplo len zo systému CZT a to bez ohľadu na to, v akej cene a kvalite a za akých ďalších odberných podmienok budú dodávky realizované. Závažnosť posudzovaného konania sa taktiež prejavila v tom, že v lokalitách, kde bol vybudovaný systém CZT nedochádzalo budovaniu alternatívnych zdrojov zásobovania teplom, odberatelia si nemohli vybrať alternatívu, ktorá pre nich mohla byť cenovo výhodnejšia, kvalitnejšia a efektívnejšia.

Prvostupňový orgán tiež v rámci závažnosti správne zhodnotil, že v danom prípade došlo k obmedzeniu súťaže len na lokálnom trhu a tiež správne zhodnotil dĺžku porušovania zákona (nariadenie je stále v platnosti).

Po zhodnotení všetkých faktorov, s prihliadnutím najmä na skutočnosť, že porušenie zákona sa obmedzilo len na lokálny trh, úrad uložil pokutu na dolnej hranici zákonnej sadzby.

Na základe vyššie uvedených skutočností bola podľa názoru Rady úradu prvostupňovým orgánom za uvedené porušenie zákona uložená pokuta primeraná spáchanému deliktu, preto Rada úradu rozhodla tak, ako je uvedené vo výrokovej časti rozhodnutia.

Poučenie :

Proti tomuto rozhodnutiu sa podľa § 61 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov nemožno odvolať. Proti tomuto rozhodnutiu možno podať žalobu podľa § 247 Občianskeho súdneho poriadku na Krajský súd v Bratislave do dvoch mesiacov od jeho doručenia.  

                                                                   

                                                                 

                                                                   Danica Paroulková
                                                                       predsedníčka
                                         Rady Protimonopolného úradu Slovenskej republiky

Rozhodnutie sa doručí :

1.	Mesto Zvolen, Mestský úrad, Námestie Slobody č. 22, 960 01 Zvolen
2.	Protimonopolný úrad SR, odbor zneužívania dominantného postavenia