PROTIMONOPOLNÝ ÚRAD SLOVENSKEJ REPUBLIKY

ROZHODNUTIE

Číslo: 2002/KH/R/2/166	 Bratislava 12. august 2002

	Rada Protimonopolného úradu Slovenskej republiky v Bratislave, ako orgán príslušný na konanie podľa § 18 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov vo veci rozkladu Slovenskej lekárnickej komory, Strečnianska 14, 851 05 Bratislava zastúpenej JUDr. Ondrejom Škodlerom, Dobšinského č. 12, 811 05 Bratislava podľa § 59 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní rozhodnutie Protimonopolného úradu Slovenskej republiky, odboru dohôd obmedzujúcich súťaž č. 2002/KH/1/1/083 zo dňa 06.05.2002 mení takto:

Bod 1 výrokovej časti rozhodnutia znie:

podľa § 22 ods. 1 písm. c) zákona č. 136/2001 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov Etický kódex lekárnika platný odo dňa 02.10.2001 do dňa 01.05.2002 je v znení: „V rozpore s etikou lekárnika je konanie smerujúce k zriadeniu verejnej lekárne vo vzdialenosti menšej ako 500 metrov (pod vzdialenosťou sa rozumie najkratšia vzdialenosť vchodov verejných lekární, meraná na verejných komunikáciách pre peších alebo pre dopravné prostriedky) od už existujúcej verejnej lekárne. V rozpore s etikou lekárnika je konanie smerujúce k zriadeniu verejnej lekárne v prípade, ak by zriadením verejnej lekárne klesol počet obyvateľov v obci na jednu verejnú lekáreň pod 5000 obyvateľov. Obcou sa pre účely tohto kódexu rozumie obec s počtom 5000 a viac alebo viac obcí so súhrnným počtom obyvateľov, prekračujúcim 5000, mesto, v Bratislave a Košiciach mestská časť.“ dohodou obmedzujúcou súťaž v podobe rozhodnutia združenia podnikateľov, ktorá je podľa § 4 ods. 1 v spojení s § 4 ods. 3 písm. b) a písm. c) zákona č. 136/2001 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov zakázaná. 

Bod 2 výrokovej časti rozhodnutia znie:

	podľa § 38 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov za porušenie § 4 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov opísaného v bode 1 výrokovej časti tohto rozhodnutia ukladá Slovenskej lekárnickej komore, Strečnianska 14, 851 01 Bratislava peňažnú pokutu v sume 200 000, -Sk (slovom dvestotisíc slovenských korún), ktorú ja povinná uhradiť v lehote 15 dní odo dňa nadobudnutia právoplatnosti tohto rozhodnutia na účet č. 3017-8624-002/0720, KS 0558, VS 2211083 vedený v Národnej banke Slovenska.

Odôvodnenie:

	Dňa 06.05.2002 vydal Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, odbor dohôd obmedzujúcich súťaž (ďalej len „úrad“) rozhodnutie č. 2002/KH/1/1/083, ktorým rozhodol, že Etický kódex lekárnika (ďalej len „Etický kódex“) platný odo dňa 02.10.2001 je v časti bodu 7 v znení: „V rozpore s etikou lekárnika je konanie smerujúce k zriadeniu verejnej lekárne vo vzdialenosti menšej ako 500 metrov (pod vzdialenosťou sa rozumie najkratšia vzdialenosť vchodov verejných lekární, meraná na verejných komunikáciách pre peších alebo pre dopravné prostriedky) od už existujúcej verejnej lekárne. V rozpore s etikou lekárnika je konanie smerujúce k zriadeniu verejnej lekárne v prípade, ak by zriadením verejnej lekárne klesol počet obyvateľov v obci na jednu verejnú lekáreň pod 5000 obyvateľov. Obcou sa pre účely tohto kódexu rozumie obec s počtom 5000 a viac alebo viac obcí so súhrnným počtom obyvateľov, prekračujúcim 5000, mesto, v Bratislave a Košiciach mestská časť.“ dohodou obmedzujúcou súťaž vo forme rozhodnutia združenia podnikateľov, ktorá je podľa § 4 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon“) zakázaná. Rovnako úrad uložil Slovenskej lekárnickej komore, Strečnianska 14, 851 01 Bratislava (ďalej len „SLEK“) zastúpenej JUDr. Ondrejom Škodlerom, Dobšinského 12, 811 05 Bratislava peňažnú pokutu v sume 200 000, -Sk (slovom dvestotisíc slovenských korún).

	Dňa 27.05.2002 (list č. 2754/2002) bol úradu v zákonnej lehote doručený podnikateľom SLEK prostredníctvom právneho zástupcu rozklad voči prvostupňovému rozhodnutiu, v ktorom podnikateľ SLEK namietal najmä tieto skutočnosti:

1. „...Prijatie novely Etického kódexu dňa 2.10.2001 PMÚ SR zhodnotil ako rozhodnutie združenia podnikateľov. Zo strany PMÚ SR však nedošlo k dostatočnému skúmaniu právnej pozície SLeK pri prijímaní predmetného rozhodnutia ako i samotnej podstaty tohto rozhodnutia. Bez ohľadu na právne postavenie SLeK pri prijímaní Etického kódexu a vzájomnej súvislosti tohto postavenia a nevyhnutnosti zabezpečenia plnenia zákonom uložených úloh, došlo k začleneniu SLeK pod pojem podnikateľa a Smernice pod rozhodnutie združenia podnikateľov......Štát však v rámci decentralizácie štátnej moci postúpil rôznym inštitúciám a medzi inými i na SLeK časť výkonu svojich presne vymedzených úloh správy štátu. Preto sa komora podieľa na utváraní podmienok pre poskytovanie liečebno-preventívnej starostlivosti (§ 3 zákona č. 13/1992 Zb. O Slovenskej lekárskej komore, Slovenskej komore zubných lekárov a Slovenskej lekárnickej komore – ďalej len zákon o komorách“). Pod pojmom orgány štátnej správy je potrebné začleniť nielen orgány, ktoré právne predpisy označujú ako orgány štátnej správy ale aj inštitúcie a orgány, ktoré v rámci svojej činnosti vykonávajú na základe zákonného splnomocnenia činnosť, ktorá má charakter štátnej správy a v prípade výkonu týchto činností – štátnej správy je nutné voči nim ako orgánom štátnej správy v rámci zákonných možností postupovať.“

2. „....SLeK bola zriadená zákonom, v súlade s ktorým bola na ňu prenesená štátnosprávna rozhodovacia činnosť. Ustanovením § 4 písm. b) zákona o komorách bola zákonom SLeK uložená povinnosť vyjadrovať sa k etickej a odbornej spôsobilosti lekárnikov na výkon ich liečebno-preventívnej starostlivosti. Ustanovením § 12 ods. 5 písm. c) zákona o komorách bol snem komory splnomocnený na vydanie deontologického (etického) kódexu, bez toho aby boli zákonom stanovené určité hľadiská, ktoré by museli byť zohľadnené. Snem komory v uvedenom prípade na základe vlastného uváženia vydal predpis, na vydanie ktorého bol zákonom splnomocnený v rámci plnenia úloh štátnej správy a stanovil v Etickom kódexe také hodnotové požiadavky, ktoré považoval v súčasnom období za správne a vhodné. Etické hodnoty sú determinované viacerými okolnosťami a nemožno absolútne, vo všeobecnosti určiť, čo je etické a čo nie...“

3. „...Ustanovenie § 39 zákona o ochrane hospodárskej súťaže upravuje režim v prípade, ak podľa zistenia PMÚ SR dôjde k obmedzovaniu hospodárskej súťaže orgánom štátnej správy, resp. orgánom územnej samosprávy. V danom prípade PMÚ SR nemôže začať konanie, ktoré by ukončil rozhodnutím o uložení určitej povinnosti, resp. sankcie, ale podľa ustanovenia § 39 ods. 2 môže na základe dôkazov a analýzy výsledkov požadovať od orgánov štátnej správy nápravu. PMÚ SR však v rozpore s uvedeným začal voči SLeK správne konanie, a nepostupoval v zmysle citovaného stanovenia....“ 

4. „...Na jednej strane konštatuje, že SLeK je potrebné považovať za združenie podnikateľov a rozhodne nie za orgán štátnej správy, avšak na strane druhej tvrdí, že Etickým kódexom vydaným SLeK sa vytvorila administratívna bariéra vstupu na trh. Pojem  „administratívny“ je jednoznačne svojím významom – úradný, úradnícky, správny – nutné spájať s pojmami vzťahujúcimi sa na správne orgány rozhodujúce o právach a povinnostiach. Je evidentné, že administratívnu, úradnú prekážku nemôžu vytvoriť svojou dohodou podnikatelia, ale len taký subjekt, ktorý rozhoduje o právach a povinnostiach iných v určitom konaní. Právo rozhodovať o právach a povinnostiach osôb však majú iba také subjekty, na ktoré štát delegoval takéto štátnosprávne rozhodovacie právomoci, a preto je potrebné, ak pri výkone týchto právomocí došlo podľa príslušného orgánu k porušeniu zákona postupovať voči nim spôsobom stanoveným zákonom. Preto je potrebné, aby PMÚ SR dôkladne vyhodnotil a preskúmal naše námietky, nakoľko môžu mať výrazný dopad na zákonnosť jeho rozhodnutia.....“

5. „....Naďalej sa pridržiavame a stotožňujeme aj s našimi vyjadreniami dotýkajúcimi sa posúdenia relevantného trhu. PMÚ SR zásadne nesúhlasil s našimi predloženými argumentmi, pričom sa pokúsil uviesť viacero foriem súťaže na relevantnom trhu. Dôsledným posúdením týchto príkladov a ich dopadu na hospodársku súťaž v súčasnom období by sme však mohli dôjsť k záveru, že prínos pre spotrebiteľa je relatívny, nakoľko napr. materiálne a priestorové a personálne vybavenie je stanovené vyhláškou MZ SR, platí cenová regulácia, ktorú samotnú možno hodnotiť ako „protisúťažnú“, je presne stanovený objem peňazí na lieky.....najmä, ak sama lekáreň nemôže ovplyvňovať svoj obrat a následne aj zisk z dôvodu štátom regulovanej činnosti z dôvodu verejného záujmu....“ 

6. „....Ako rozporné a protirečivé podľa nášho názoru sú závery PMÚ SR ohľadne svojho stanoviska z 12.9.2000 k demografickým kritériám. PMÚ SR dáva svoje predchádzajúce stanovisko v súčasnosti do takého postavenia, ktoré z neho jednoznačne nevyplýva. Z predmetného stanoviska je zreteľné, že nejde o predbežné stanovisko, ale výslovné vyjadrenie PMÚ SR k demografickým kritériám, s tým, že nie je možné akceptovať výhradu PMÚ SR, ktorú možno v súčasnosti hodnotiť ako účelovú, o nezáväznosti stanoviska.... V uvedenom prípade práve naopak môžeme hodnotiť stanovisko PMÚ SR zo dňa 12.9.2000, ktorým súhlasil so zavedením demografických kritérií za určených podmienok ako stanovisko v zmysle ustanovenia § 6 ods. 6 zákona o ochrane hospodárskej súťaže. Predmetné stanovisko bolo vydávané MZ SR, avšak na základe iniciatívy SLeK. Zákon o ochrane hospodárskej súťaže dáva PMÚ SR právomoc vydávať takéto stanoviská, ktoré jednoznačne nemožno hodnotiť ako predbežné, ale vyslovene ako záväzné, podľa ktorého je možné postupovať. SLeK podľa predmetného stanoviska postupovala, a preto nie je podľa nášho názoru možné v súčasnosti tento postup posudzovať ako protizákonný.....“

7. „....PMÚ SR vzal pri ukladaní pokuty a stanovovaní jej výšky mieru závažnosti porušenia zákona a dopady vyplývajúce z tohto porušenia, najmä z pohľadu zabránenia vstupu nových záujemcov o prevádzkovanie verejnej lekárne na relevantný trh ako i skutočnosť, že podľa názoru PMÚ SR došlo zo strany SLeK k vedomému opakovanému porušeniu zákona o ochrane hospodárskej súťaže. PMÚ SR však zákon o ochrane hospodárskej súťaže ukladá povinnosť brať do úvahy aj iné faktory, ktoré však podľa nášho názoru PMÚ SR ako vyplýva z odôvodnenia rozhodnutia vôbec nezohľadnil. PMÚ SR nevzal pri ukladaní pokuty do úvahy skutočnosť, že Etický kódex nie je prijímaný z vlastného rozhodnutia, cieľavedome za účelom obmedzenia hospodárskej súťaže, ale bol prijatý z dôvodu plnenia zákonom delegovaného splnomocnenia na vydanie takéhoto predpisu. SLeK spolupracovala pri jej právnom posudzovaní. Z jej podnetu sa uskutočnili viaceré rokovania, ktoré mali prispieť k odstráneniu sporných otázok a nájdeniu obojstranne prijateľného riešenia. Je zrejmé, že vzhľadom na veľkosť relevantného trhu a počet poskytovateľov lekárenskej starostlivosti na relevantnom trhu, jej skutočný dopad na trh bol minimálny resp. zanedbateľný a to aj s ohľadom na dĺžku obdobia účinnosti predmetného Etického kódexu. Je nepochybné, že SLeK ako stavovskej organizácie lekárnikov, ktorej jediným príjmom sú členské príspevky, by obmedzenie hospodárskej súťaže nemohlo priniesť žiadny majetkový prospech, práve naopak pri vyššom počte členov by bol jej príjem oveľa významnejší...“

Rada Protimonopolného úradu Slovenskej republiky (ďalej len „Rada úradu“) ako orgán príslušný podľa § 18 ods. 1 preskúmala rozkladom napadnuté rozhodnutie v celom rozsahu, tak ako to vyplýva z § 59 ods. 1 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní a dospela k nižšie uvedeným záverom:

V prvom rade sa Rada úradu zaoberala námietkou podnikateľa SLEK, podľa ktorej malo byť predmetné ustanovenie Etického kódexu posudzované, resp. Etický kódex posudzovaný úradom mimo správneho konania, podľa § 39 zákona, nakoľko pri vydávaní osvedčenia o odbornej a etickej spôsobilosti SLEK je nutné chápať ako orgán štátnej správy. 

Rada úradu sa stotožňuje s názorom prvostupňového orgánu, podľa ktorého SLEK je združením podnikateľov, a teda je podľa § 3 ods. 2 zákona podnikateľom, ako i s dôvodmi, ktoré prvostupňový orgán k danému záveru viedli. Prvostupňový orgán teda správne uviedol, že SLEK je právnická osoba – združenie fyzických osôb podľa § 18 ods. 2 písm. a) zákona č. 40/1964 Zb. Občiansky zákonník v znení neskorších predpisov, ktorá bola zriadená zákonom. SLEK združuje zamestnancov štátnych i neštátnych lekární, fyzické osoby, ktoré poskytujú lekárenskú starostlivosť vo verejnej lekárni, v pobočke verejnej lekárne a vo výdajni zdravotníckych pomôcok na základe povolenia vydaného krajským úradom podľa zákona č. 140/1998 Z.z. o liekoch a zdravotníckych pomôckach, o zmene zákona č. 455/1991 Zb. o živnostenskom podnikaní (živnostenský zákon) v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 220/1996 Z.z. o reklame, v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon č. 140/1998 Z.z.“), a teda združuje podnikateľov podľa § 2 zákona č. 513/1991 Zb. Obchodný zákonník v znení neskorších predpisov ako i  podľa § 3 ods. 2 zákona.

Rada úradu nespochybňuje skutočnosť, že podľa § 4 ods. 1 písm. f) zákona č. 13/1992 Zb. o Slovenskej lekárskej komore, Slovenskej komore zubných lekárov a Slovenskej lekárnickej komore (ďalej len „zákon č. 13/1992 Zb.“), zrušený zákonom č. 216/2002 Z.z. o povolaní lekárnika, o Slovenskej lekárnickej komore a o doplnení zákona č. 140/1998 Z.z. (ďalej len „zákon č. 216/2002 Z.z.“) medzi základné úlohy SLEK patrí vydávať stanoviská záväzné pre členov komory k odborným a etickým problémom poskytovania liečebno – preventívnej starostlivosti a podľa § 12 ods. 5 písm. c) zákona č. 13/1992 Zb. snem SLEK schvaľuje etický kódex. 

Podľa v súčasnosti platnej právnej úpravy § 13 ods. 1 písm. n) zákona č. 216/2002 Z.z. SLEK sa vyjadruje k etickej a odbornej spôsobilosti lekárnika, ktorý žiada o vydanie povolenia na poskytovanie lekárenskej starostlivosti a podľa § 13 ods. 2 písm. e) zákona č. 216/2002 Z.z. vydáva pre členov komory stanoviská k etickým otázkam výkonu povolania lekárnika. Podľa § 11 ods. 2 zákona č. 216/2002 Z.z. je etický kódex záväzný pre každého lekárnika a jeho porušenie podlieha disciplinárnemu konaniu. Etický kódex podľa platnej právnej úpravy tvorí prílohu zákona č. 216/2002 Z.z. a neobsahuje žiadne demografické kritériá.

Podľa § 7 ods. 4 zákona č. 140/1998 Z.z. k žiadosti o vydanie povolenia na poskytovanie lekárenskej starostlivosti prikladá žiadateľ aj kladné vyjadrenie SLEK o etickej a odbornej spôsobilosti žiadateľa.

Vyššie opísané skutočnosti však neznamenajú, že SLEK je orgánom štátnej správy. Podľa názoru Rady úradu opierajúc sa o § 3 zákona č. 13/1992 Zb., resp. o § 12 ods. 2 zákona č. 216/2002 Z.z. je SLEK samosprávna stavovská organizácia združujúca lekárnikov. Komory, respektíve profesijné alebo záujmové združenia, stavovské organizácie ako orgány záujmovej samosprávy patria medzi orgány verejnej správy spolu s orgánmi štátnej správy a orgánmi územnej samosprávy. Na orgány záujmovej samosprávy môže byť len v  určitých, im vymedzených oblastiach delegovaná časť verejnej moci, tak ako bola na SLEK delegovaná právomoc vydávať pravidlá o odbornej a etickej spôsobilosti lekárnika.

Podľa § 2 ods. 1 písm. b) zákona tento sa vzťahuje na orgány štátnej správy a orgány územnej samosprávy. Ako už bolo vyššie naznačené, je nutné rozlišovať orgány štátnej správy, orgány územnej samosprávy a orgány záujmovej samosprávy. Orgánmi štátnej správy sú ministerstvá a ostatné ústredné orgány štátnej správy vymedzené v zákone č. 575/2001 Z.z. o organizácii činnosti vlády a organizácii ústrednej štátnej správy v platnom znení, orgány štátnej správy zriadené osobitnými zákonmi pre jednotlivé úseky štátnej správy, miestne orgány štátnej správy v užšom slova zmysle, resp. podľa teórie v širšom slova zmysle pod tento pojem je možné zahrnúť i prezidenta, vládu, prípadne orgány kontroly.

Ako podporný argument k vyššie uvedeným tvrdeniam Rada úradu chce poukázať na rozhodnutie Európskeho súdneho dvora zo dňa 19.02.2002, kauza č. C – 309/99, v ktorom tento konštatoval, že stavovská organizácia, holandská komora združujúca advokátov, je považovaná za združenie podnikateľov na účely článku 85(1) Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva. Pre úplnosť Rada úradu dodáva, že článok 85(1) Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva, v súčasnosti označovaný ako článok 81(1) hovorí o zákaze dohôd obmedzujúcich súťaž.

Podľa § 39 ods. 1 zákona orgány štátnej správy a orgány územnej samosprávy dbajú, aby zjavnou podporou zvýhodňujúcou určitých podnikateľov alebo iným spôsobom neobmedzovali súťaž. S ohľadom na vyššie uvedené Rada úradu konštatuje, že nie je možné na interný predpis, akým Etický kódex je, vydaný záujmovým združením i keď v rámci zákonných splnomocnení, aplikovať § 39 zákona.

SLEK vo vyjadrení sa k výsledkom šetrenia podľa § 33 zákona (list č. 4116 zo dňa 23.07.2002), ku ktorým dospela Rada úradu opätovne vzniesol námietku, že úrad mal postupovať podľa § 39 zákona a rovnako sa pri svojej argumentácii odvolávala i na rozsudok Najvyššieho súdu Slovenskej republiky (ďalej len „NS SR“) č. 5 Sž 184/01 zo dňa 26. júna 2002 vo veci žaloby lekárnika o preskúmanie rozhodnutia SLEK, ktorým bolo rozhodnuté o zápornom vydaní osvedčenia o odbornej a etickej spôsobilosti. V odôvodnení predmetného rozsudku je uvedené, že postupoval podľa § 246 ods. 2 písm. b) zákona č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov, t.j., že určil svoju vecnú príslušnosť ako preskúmavanie rozhodnutí orgánov štátnej správy s pôsobnosťou pre celé územie Slovenskej republiky. Rada úradu konštatuje, že uvedený rozsudok NS SR nie je relevantný pre rozhodovanie úradu v danom prípade a nie je ani pre Radu úradu právne záväzný. Avšak i samotný zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov v ustanovení § 246 ods. 2 rozlišuje ústredné orgány štátnej správy, orgány štátnej správy s pôsobnosťou pre celé územie Slovenskej republiky a iné orgány štátnej správy s pôsobnosťou pre celé územie Slovenskej republiky, ktorým zákon zveruje rozhodovanie v oblasti štátnej správy. 

	Rada úradu zastáva názor, že prvostupňový orgán nedostatočne zadefinoval relevantný trh s ohľadom na § 3 ods. 3 zákona, podľa ktorého je relevantný trh priestorový a časový súbeh ponuky a dopytu takých tovarov, ktoré sú na uspokojenie určitých potrieb z hľadiska užívateľa zhodné alebo vzájomne zastupiteľné. 

V odôvodnení prvostupňového rozhodnutia chýba zadefinovanie priestorového relevantného trhu, ktorý je podľa § 3 ods. 6 zákona vymedzený územím, na ktorom sú podmienky také homogénne, že toto územie môže byť odčlenené od ostatných území s odlišnými súťažnými podmienkami. Z geografického hľadiska je teda relevantný trh definovaný územím Slovenskej republiky (z pohľadu pôsobnosti Etického kódexu ako i z hľadiska homogenity prostredia). Rada úradu sa stotožňuje s názorom prvostupňového orgánu, podľa ktorého je produktovým relevantným trhom poskytovanie lekárenskej starostlivosti vo verejnej lekárni.

Rada úradu ďalej konštatuje, že bod 7 Etického kódexu v znení: „V rozpore s etikou lekárnika je konanie smerujúce k zriadeniu verejnej lekárne vo vzdialenosti menšej ako 500 metrov (pod vzdialenosťou sa rozumie najkratšia vzdialenosť vchodov verejných lekární, meraná na verejných komunikáciách pre peších alebo pre dopravné prostriedky) od už existujúcej verejnej lekárne. V rozpore s etikou lekárnika je konanie smerujúce k zriadeniu verejnej lekárne v prípade, ak by zriadením verejnej lekárne klesol počet obyvateľov na jednu verejnú lekáreň v obci pod 5000 obyvateľov. Obcou sa pre účely tohto kódexu rozumie obec s počtom 5000 a viac alebo viac obcí so súhrnným počtom obyvateľov, prekračujúcim 5000, mesto, v Bratislave a Košiciach mestská časť.“ má charakter dohody obmedzujúcej súťaž vo forme rozhodnutia združenia podnikateľov podľa § 4 ods. 3 písm. b) zákona – záväzok obmedzenia odbytu, a to z toho hľadiska, že jednotlivým žiadateľom, ktorí by nespĺňali vyššie definované kritéria nie je umožnené poskytovať služby vo verejnej lekárni. Obmedzenie odbytu v tomto prípade malo za následok určité umelé ovplyvňovanie rovnováhy ponuky a dopytu na danom relevantnom trhu, čo v istých prípadoch a pri dlhodobejšej aplikácii môže predstavovať nástroj tzv. „kontroly dodávok“ na príslušný trh. Dané ustanovenie predstavuje bariéru vstupu na trh, z pohľadu práva hospodárskej súťaže je takáto bariéra považovaná za umelú, administratívnu bariéru (na rozdiel od bariér vytvorených štruktúrou daného relevantného trhu, resp. bariér vytvorených správaním sa určitého podnikateľa na trhu). Následkom striktnej aplikácie predmetného ustanovenia Etického kódexu, by došlo k obmedzeniu, resp. k úplnému uzatvoreniu vstupu (obce s počtom obyvateľov pod hranicou 10 000 obyvateľov) na trh pre nových, potenciálnych konkurentov, zabráneniu ich aktívneho pôsobenia na trhu a následnému  obmedzeniu možnosti výberu spotrebiteľa z ponúkaných služieb jednotlivými verejnými lekárňami. Počet subjektov na danom relevantnom trhu sa má prirodzene vygenerovať na základe dopytu a ponuky, t.j. v prípade prebytku ponuky nad dopytom z trhu prirodzene odídu neefektívne, nadbytočné podnikateľské subjekty. Citované ustanovenie bodu 7 Etického kódexu - rozhodnutie združenia podnikateľov malo za následok umelú ochranu už existujúcich a na relevantnom trhu pôsobiacich podnikateľov – lekárnikov pred potenciálnou konkurenciou a istým spôsobom malo za následok utlmenie podmienok na rozvoj a rast intenzity konkurencie. Cieľom zákona je najmä dohľad nad rovnosťou podmienok, na základe ktorých konkurenti súťažia na relevantnom trhu vrátane podmienok vstupu na trh. Tak ako i prvostupňový orgán konštatoval vo svojom rozhodnutí, súťaž sa nemusí medzi jednotlivými konkurentmi nevyhnutne prejavovať len v cene, ale rovnako môže ísť i  o súťaž v poskytovaní kvalitnejších služieb (otváracia doba, servis poskytovania dodávok liekov do bytu, bezbariérové lekárne). Predmetné ustanovenie Etického kódexu v citovanej časti má charakter tzv. „ťažkého kartelu“ na horizontálnej úrovni. 

Rovnako Radu úradu konštatuje, že citovanú časť bodu 7 Etického kódexu je nutné posudzovať i z hľadiska § 4 ods. 3 písm. c) zákona ako rozdelenie zdrojov zásobovania, nakoľko dáva priestor pre „rajonizáciu lekárni“ a  obce, resp. mestá kde počet obyvateľstva neprekročí 10 000 obyvateľov, sa stávajú výhradným územím, na ktorom svoje lekárenské služby môže poskytovať len jedna verejná lekáreň, ktorá nepôsobí na danom trhu v konkurenčnom prostredí. Opätovne to môže mať i následný dopad na spotrebiteľa, ktorý má obmedzenú možnosť výberu zdroja. Taktiež i z tohto pohľadu ide o tzv. „ťažkokartelové“ dojednanie.

Rada úradu ďalej konštatuje, že podľa § 4 ods. 1 zákona sú dohody a zosúladené postupy podnikateľov, ako aj rozhodnutia združení podnikateľov, ktoré majú za cieľ alebo môžu mať za následok obmedzovanie súťaže zakázané. V citovanom ustanovení Etického kódexu je zvýraznený už samotný cieľ obmedzenia súťaže majúci charakter tzv. „ťažkého kartelového“ dojednania, a teda nie je potrebné preukazovať následný, konkrétny dopad takejto dohody obmedzujúcej súťaž na relevantný trh.

Pokiaľ ide o stanovisko úradu, list č. 3018/PMÚ SR/2000 zo dňa 12.09.2000, v ktorom sa úrad kladne vyjadroval k zavedeniu demografických kritérií, Rada úradu konštatuje, že uvedené stanovisko bolo vydané mimo tohto konania a nemá pre uvedené konanie relevanciu. Rada úradu konštatuje, že okrem uvedeného, kladného stanoviska bola v súvislosti so zavedenými demografickými kritériami v Metodických pokynoch o postupe pri zriaďovaní a prevádzkovaní verejných lekární (Vestník Ministerstva zdravotníctva SR 1997, čiastka 5 – 6) listom č. 82/PÚ SR/1999 zo dňa 15.01.1999 požadovaná náprava od Ministerstva zdravotníctva SR podľa § 18 ods. 3 zákona č. 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov.

Rovnako Rada úradu nesúhlasí s námietkou SLEK uvedenou v rozklade voči rozhodnutiu č. 2002/KH/1/1/083 zo dňa 06.05.2002, podľa ktorej predmetné stanovisko úradu zo dňa 12.09.2000 je možné hodnotiť ako stanovisko podľa § 6 zákona. Uvedené stanovisko úradu je vyjadrením, aké úrad bežne poskytuje orgánom štátnej správy v rámci napríklad medzirezortného pripomienkového konania. Tak tomu bolo aj v prípade, kedy Ministerstvo zdravotníctva SR listom č. 2564/2000 zo dňa 26.07.2000 požiadalo úrad o stanovisko k návrhu novelizácie zákona č. 140/1998 Z.z..

Ustanovenie § 6 ods. 6 zákona presne definuje, kto je oprávnený žiadať o vydanie stanoviska, či návrh dohody obmedzujúcej súťaž nie je v rozpore s § 4 a § 5 zákona, pričom týmto oprávneným subjektom je podnikateľ definovaný v § 3 ods. 2 zákona. Pokiaľ SLEK v rozklade tvrdí, že žiadosť Ministerstva zdravotníctva SR bola iniciovaná SLEK, a teda sa má aplikovať § 6 ods. 6 zákona, sama SLEK v tomto nepriamo pripúšťa, že je podnikateľom. Rada úradu konštatuje, že žiadosť o stanovisko však podávalo Ministerstvo zdravotníctva SR, nie podľa § 6 ods. 6 zákona a nie k návrhu dohody obmedzujúcej súťaž, ale k otázke možnosti použitia demografických kritérií v novele zákona č. 140/1998 Z.z.. Taktiež v čase, keď úrad vydal stanovisko pre Ministerstvo zdravotníctva SR bol platný zákon č. 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov, ktorý takýto inštitút nepoznal. Argument, že išlo o § 6 ods. 6 zákona je irelevantný.

Rada úradu konštatuje, že peňažná pokuta uložená prvostupňovým orgánom je primeraná s ohľadom na závažnosť porušenia zákona i so zreteľom na skutočnosti, ktoré boli brané do úvahy. Rada úradu pri uvedenom závere vychádzala zo skutočnosti, že SLEK nielenže prijala v Etickom kódexe ustanovenie majúce charakter tzv. „ťažkého kartelu“ podľa § 4 ods. 3 písm. b) a c) zákona, ale mala i vedomosť o tom, že demografické kritériá sú preskúmavané úradom v súvislosti s možným porušením pravidiel hospodárskej súťaže a dokonca napadnuté ustanovenie Etického kódexu uviedla do praxe (rozhodnutie Rady regionálnej lekárnickej komory Bratislava I č. 6/2001 zo dňa 06.11.2001, príloha listu č. 229/2002 zo dňa 18.01.2002, rozhodnutie Rady regionálnej lekárnickej komory Dunajská Streda č. 2/2001 zo dňa 03.10.2001, príloha listu č. 44512/2001 zo dňa 18.10.2001). Rovnako Rada úradu konštatuje, že zohľadnila i dobu, počas ktorej bolo predmetné ustanovenie Etického kódexu jednotlivými regionálnymi lekárnickými komorami uplatňované, a to odo dňa 02.10.2001 do vydania predbežného opatrenia úradu rozhodnutím č. 2002/PO/1/004 zo dňa 15.01.2002. Ďalej Rada úradu zobrala do úvahy skutočnosť, že uplatňovanie predmetného ustanovenia Etického kódexu vážne zasiahlo do fungovania konkurenčného prostredia na relevantnom trhu poskytovania lekárenskej starostlivosti vo verejne lekárni s následkom uzatvorenia relevantného trhu a obmedzenia, resp. vylúčenia konkurencie.

Dňom 01.05.2002 nadobudol účinnosť zákon č. 216/2002 Z.z., ktorého súčasťou ako príloha č. 1 je i Etický kódex lekárnika. Účinnosťou uvedeného zákona Etický kódex vydaný SLEK stratil platnosť a účinnosť. I  v  súlade s  uvedeným Rada úradu zmenila výrokovú časť prvostupňového rozhodnutia.

Na základe vyššie popísaných skutočností Rada úradu na zasadaní dňa 01.08.2002 rozhodla tak, ako je uvedené vo výrokovej časti tohto rozhodnutia.

Poučenie:

Proti tomuto rozhodnutiu sa podľa § 61 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní nemožno odvolať.

						          Danica Paroulková
						predsedníčka Rady Protimonopolného úradu SR

Rozhodnutie sa doručí:

1. JUDr. Ondrej Škodler, Dobšinského č. 12, 811 05 Bratislava
2. Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, odbor dohôd obmedzujúcich súťaž