PROTIMONOPOLNÝ ÚRAD SLOVENSKEJ REPUBLIKY

  ROZHODNUTIE

Číslo:	2012/KH/R/2/042	Bratislava 7.septembra 2012	

Rada Protimonopolného úradu Slovenskej republiky v  Bratislave, ako orgán príslušný na konanie podľa § 18 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady 
č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov, v konaní č. 0033/ODOS/2011, na základe rozkladu podaného Komorou reštaurátorov, so sídlom Lermontovova 8, 811 05 Bratislava
mení
podľa § 59 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov rozhodnutie Protimonopolného úradu Slovenskej republiky, odboru dohôd obmedzujúcich súťaž č. 2012/KH/1/1/015 zo dňa 23.04.2012 takto: 
Bod I. výrokovej časti rozhodnutia znie: 
Etický kódex reštaurátora prijatý dňa 28.11.1994 Valným zhromaždením, ktoré je najvyšším orgánom účastníka konania  Komory reštaurátorov, so sídlom Lermontovova 8, 811 05 Bratislava, IČO: 31751156, v časti ustanovenia článku IV. bod 22, ktoré znie:  
„Ak boli klienti odporučení na konzultáciu o cene alebo o spôsobe reštaurovania, reštaurátor, na ktorého  boli odporučení, by mal vrátiť klienta k pôvodnému reštaurátorovi. Snaha o získanie  klienta priama  alebo  nepriama v tomto prípade zasahuje do profesionálneho záujmu iného reštaurátora, je nedôstojná profesie reštaurátora.“

je rozhodnutím združenia podnikateľov, ktoré malo za cieľ obmedzenie súťaže na relevantnom trhu poskytovania reštaurátorských služieb v rámci výkonu reštaurátorských činností na území Slovenskej republiky tým, že obsahuje záväzok obmedzenia alebo kontroly odbytu a rozdelenie trhu,  

a preto je v tejto časti podľa § 4 ods. 1, § 4 ods. 2 písm. c), § 4 ods. 3 písm. b) a c) a § 4 ods. 4 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov v období  od 28.11.1994 do 28. 11. 2010 vrátane zakázaný.

Bod II. výrokovej časti rozhodnutia ostáva nezmenený.
Bod III. výrokovej časti rozhodnutia ostáva nezmenený.
Bod IV. výrokovej časti rozhodnutia znie: 
Podľa § 32 ods. 3 v spojení s § 2 ods. 3 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov sa konanie č. 0033/ODOS/2011 v časti týkajúcej sa možného porušenia čl. 101 ods. 1 Zmluvy o fungovaní Európskej únie zastavuje podľa § 32 ods. 2 písm. c) zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov, pretože dôvod na konanie odpadol.

Bod V. výrokovej časti rozhodnutia ostáva nezmenený.
Odôvodnenie:
I.	Rozhodnutie úradu
(1)	Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, odbor dohôd obmedzujúcich súťaž (ďalej len „úrad“) vydal dňa 23.04.2012 rozhodnutie č. 2012/KH/1/1/015 (ďalej len „rozhodnutie“), ktorým rozhodol tak, že: 

I.

Etický kódex reštaurátora prijatý dňa 28.11.1994 Valným zhromaždením, ktoré je najvyšším orgánom účastníka konania  Komory reštaurátorov, so sídlom Lermontovova 8, 811 05 Bratislava, IČO: 31751156, v časti ustanovenia článku IV. bod 22, ktoré znie:  
„Ak boli klienti odporučení na konzultáciu o cene alebo o spôsobe reštaurovania, reštaurátor, na ktorého  boli odporučení, by mal vrátiť klienta k pôvodnému reštaurátorovi. Snaha o získanie  klienta priama  alebo  nepriama v tomto prípade zasahuje do profesionálneho záujmu iného reštaurátora, je nedôstojná profesie reštaurátora.“

je rozhodnutím združenia podnikateľov, ktoré malo za cieľ obmedzenie súťaže na relevantnom trhu poskytovania reštaurátorských služieb v rámci výkonu reštaurátorských činností na území Slovenskej republiky tým, že obsahuje záväzok obmedzenia alebo kontroly odbytu a rozdelenie trhu,  

a preto je v tejto časti podľa § 3 ods. 1 a  § 3 ods. 2 písm. b) a c) zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 188/1994 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov v období od 28. novembra 1994 do 30. apríla 2001 vrátane a podľa § 4 ods. 1, § 4 ods. 2 písm. c), § 4 ods. 3 písm. b) a c) a § 4 ods. 4 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov v období  od 01. 05. 2001 do 28. 11. 2010 vrátane, zakázaný.

II.

Etický kódex reštaurátora  prijatý dňa 29.11.2010 Valným zhromaždením, ktoré je najvyšším orgánom účastníka konania Komory reštaurátorov, so sídlom Lermontovova 8, 811 05 Bratislava, IČO: 31751156, v časti ustanovenia článku IV. bod 22, ktoré znie:  
„Ak po uzavretí zmluvy s iným reštaurátorom klienti požiadali iného reštaurátora o konzultáciu o cene alebo spôsobe reštaurovania rovnakého predmetu reštaurovania, reštaurátor, na ktorého sa klienti obrátili, by mal vrátiť klienta k pôvodnému reštaurátorovi. Reštaurátor je povinný informovať sa vopred u klienta, či je v zmluvnom vzťahu s iným reštaurátorom. Snaha o získanie klienta priama alebo nepriama v tomto prípade zasahuje do profesionálneho záujmu iného reštaurátora, je nedôstojná profesie reštaurátora.“

je rozhodnutím združenia podnikateľov, ktoré má za cieľ obmedzenie súťaže na relevantnom trhu poskytovania reštaurátorských služieb v rámci výkonu reštaurátorských činností na území Slovenskej republiky tým, že obsahuje záväzok obmedzenia alebo kontroly odbytu a rozdelenie trhu,  
 
a preto je v tejto časti podľa § 4 ods. 1, § 4 ods. 2 písm. c), § 4 ods. 3 písm. b) a c) a § 4 ods. 4  zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov v období  od 29. 11. 2010 do 23. 04.2012 zakázaný.

III.

Protimonopolný úrad Slovenskej republiky podľa § 22 ods. 1 písm. b) zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov 

ukladá účastníkovi konania  Komora reštaurátorov, so sídlom Lermontovova 8, 811 05 Bratislava, IČO: 31751156 zdržať sa uplatňovania článku IV. bod 22 Etického kódexu prijatého dňa 29. 11. 2010 odo dňa právoplatnosti tohto rozhodnutia a

nariaďuje odstrániť protiprávny stav tým, že do troch mesiacov odo dňa právoplatnosti tohto rozhodnutia v súlade s vnútornými predpismi Komory reštaurátorov a všeobecne záväznými predpismi zabezpečí, aby účinný etický kódex a ani iný predpis Komory reštaurátorov neobsahoval ustanovenie, ktoré by obsahovo zodpovedalo článku IV. bod 22 Etického kódexu prijatého dňa 
29. 11. 2010.

IV.
Protimonopolný úrad Slovenskej republiky podľa § 32 ods. 2 písm. f) a § 32 ods. 3 v spojení s § 2 ods. 3 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov konanie č. 0033/ODOS/2011 vo veci možnej dohody obmedzujúcej súťaž v zmysle § 4 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov a čl. 101 ods. 1 Zmluvy o fungovaní Európskej únie vo forme rozhodnutia združenia podnikateľov v trvaní najskôr od 28. 11. 1994 spočívajúceho v konaní Komory reštaurátorov v súvislosti s ustanovením článku IV.  bod 22 Etického kódexu reštaurátora z 28. 11. 1994 a v znení zmien a doplnkov schválených  valným zhromaždením 29.11.2010 a vo veci možného uloženia pokuty za spáchanie správneho deliktu podľa § 38 ods. 1 zákona

zastavuje v časti týkajúcej sa možného porušenia čl. 101 ods. 1 Zmluvy o fungovaní Európskej únie.

V.
Protimonopolný úrad Slovenskej republiky podľa § 38 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov 

za spáchanie správneho deliktu, ktorého sa  Komora reštaurátorov, so sídlom Lermontovova 8, 811 05 Bratislava, IČO: 31751156, dopustila porušením zákazu podľa § 4 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov  konaním uvedeným v bode I. a II. výrokovej časti tohto rozhodnutia v období od 28.11.1994  do 23.04.2012

ukladá účastníkovi konania  Komora reštaurátorov, so sídlom Lermontovova 8, 811 05 Bratislava, IČO: 31751156
pokutu vo výške 261,- eur, slovom dvesto šesťdesiat jeden eur.

Pokutu je účastník konania  Komora reštaurátorov, so sídlom Lermontovova 8, 811 05 Bratislava, IČO: 31751156 povinný uhradiť do 15 dní odo dňa nadobudnutia právoplatnosti tohto rozhodnutia na účet Protimonopolného úradu Slovenskej republiky vedený v Štátnej pokladnici Bratislava, č. ú. 7000060793/8180, KS 1118, VS 201211015.   

II.	Konanie o rozklade

(2)	Voči uvedenému rozhodnutiu podala Komora reštaurátorov včas rozklad (list ev. pod č. 1605/2012, doručený 11.05.2012). V rozklade účastník konania uviedol tieto okruhy námietok:

•	Cieľom sporného a sankcionovaného ustanovenia Etického kódexu v pôvodnom i platnom znení nikdy nebolo obmedzenie súťaže medzi reštaurátormi, ustanovenie plní legitímny cieľ rešpektovať zmluvné vzťahy iných reštaurátorov;
•	Obdobné ustanovenia majú vo svojich interných predpisoch aj iné profesijné komory;
•	Uvedené ustanovenie nebráni zákazníkovi získať čo najvýhodnejšie podmienky poskytnutia reštaurátorských výkonov, nebráni mu využiť akékoľvek právne prostriedky na ukončenie zmluvného vzťahu a ani nezasahuje do slobodnej súťaže medzi reštaurátormi;
•	Úrad nedostatočne zohľadnil verejný záujem na reštaurovaní, ako činnosti, ktorej cieľom je ochrana kultúrneho dedičstva;
•	Úrad nesprávne vyhodnotil disciplinárne konanie pre porušenie uvedeného ustanovenia Etického kódexu. V danom prípade podľa účastníka konania išlo o prípad, kedy mal pôvodný reštaurátor s investorom záväzne dojednaný výkon reštaurátorskej činnosti a iný reštaurátor, disciplinárne obvinený, mu zjednodušene povedané, túto zákazku „prebral“ a zároveň umožnil aj vykonávanie činnosti, ktoré môžu vykonávať len členovia Komory reštaurátorov, osobe odborne nespôsobilej;
•	Odpoveď spoločnosti PAMING Mestský investor pamiatkovej obnovy, Laurinská 5, 813 24 (ďalej len „PAMING“), uvedená v bode 14 prvostupňového rozhodnutia, je účelová a zaujatá a skresľuje opis udalostí. Podľa účastníka konania si táto spoločnosť u pôvodného reštaurátora objednala vyhotovenie návrhu na reštaurovanie. Po zmene vedenia došlo k vypísaniu „novej súťaže“ na realizáciu reštaurovania. Podľa Komory reštaurátorov mal v reštaurovaní jednoznačne pokračovať pôvodný reštaurátor, čo vyplýva aj z vyjadrenia Ministerstva kultúry SR (ďalej len „MK SR“);
•	Nemožno súhlasiť s vyjadrením MK SR, že by nedeliteľnosť procesu reštaurovania vyplývala výlučne z ustanovenia Vyhlášky MK SR č. 16/2003 Z.z.. Podľa účastníka konania nedeliteľnosť tohto procesu vyplýva jednak z ustanovenia § 33 ods. 5 zákona č. 49/2000 Z.z. o ochrane pamiatkového fondu v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon o ochrane pamiatkového fondu“) a tiež aj z § 4 ods. 1 zákona č. 200/1994 Z.z. o Komore reštaurátorov a o výkone reštaurátorskej činnosti jej členov (ďalej len „zákon o komore“), ktorý upravuje pojem „reštaurovanie“. Potrebu realizácie reštaurovania tým reštaurátorom, ktorý vypracoval návrh na reštaurovanie vo väčšine prípadov, jednoznačne konštatuje aj MK SR vo svojej odpovedi;
•	Výpočet pokuty je nepodložený a arbitrárny. Zákon upravuje uloženie pokuty celkovým percentuálnym vyjadrením z obratu, pričom zo žiadneho z jeho ustanovení nevyplýva, že sa má jednať o pokutu za obdobie jedného roka. Násobenie stanovenej pokuty vyjadrenej percentom z obratu počtom rokov, počas ktorých bolo sporné ustanovenie účinné, nemá oporu v zákone. Účastník konania bez bližšej konkretizácie poukazuje na § 38 ods. 8 zákona, ktorý stanovuje lehoty, v ktorých je možné uložiť pokutu podľa zákona a tiež všeobecne uvádza, že je potrebné rešpektovať odporúčania Výboru Ministrov ES č. R (91) 1 o správnych sankciách. 

(3)	Rada úradu, ako orgán konajúci o rozklade, preskúmala rozkladom napadnuté rozhodnutie, konanie, ktoré mu predchádzalo a súvisiaci spisový materiál. V rámci konania o rozklade nepovažovala za potrebné doplniť dokazovanie vykonané prvostupňovým orgánom. Účastníka konania informovala o svojich predbežných záveroch podľa § 33 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon“) listom č. 2354/PMÚ SR/2012, doručeným 19.07.2012. Účastník konania sa k predbežným záverom Rady úradu nevyjadril. 

(4)	Rada úradu, ako orgán konajúci o rozklade, preskúmala rozkladom napadnuté rozhodnutie, konanie, ktoré mu predchádzalo a súvisiaci spisový materiál a dospela k nasledovným záverom: 

Účastník konania
(5)	Podľa názoru Rady úradu, úrad správne posúdil a náležite odôvodnil, prečo je účastníkom konania Komora reštaurátorov. V priebehu konania Komora reštaurátorov vzniesla námietky voči záveru úradu, že na účely zákona je považovaná za združenie podnikateľov, s jej námietkami sa však podľa názoru Rady úradu v konaní dostatočne zaoberal a vysporiadal, čo uviedol aj v rozhodnutí (bod 135 odôvodnenia rozhodnutia). V rozklade už účastník konania námietky v tomto smere nevzniesol.  
Relevantný trh
(6)	Rada úradu konštatuje, že prvostupňový orgán správne vymedzil relevantný trh po tovarovej aj geografickej stránke, t.j. ako trh poskytovania výkonov reštaurátorských činností na území SR. Voči tomuto záveru úradu účastník konania nenamietal.
Obmedzenie súťaže
(7)	V rozhodnutí úrad podľa názoru Rady úradu zrozumiteľne a presvedčivo odôvodnil, ako a prečo posudzované ustanovenie Etického kódexu reštaurátora prijatého dňa 28.11.1994 a Etického kódexu reštaurátora prijatého dňa 29.11.2010 predstavuje obmedzenie súťaže podľa zákona. Rada úradu sa stotožňuje so závermi úradu uvedenými v bodoch 86 až 121 rozhodnutia. 
(8)	Povolanie reštaurátora v podmienkach SR spadá do sektora profesijných služieb, t.j. služieb,  vyžadujúcich špeciálne vzdelanie, prax alebo osobitné postavenie a zodpovednosť poskytovateľa. Regulácia tejto činnosti je upravená predovšetkým zákonom o komore. Všeobecne, potreba regulácie v sektore profesijných služieb je daná osobitným charakterom týchto služieb, predovšetkým informačnou asymetriou medzi poskytovateľom a prijímateľom služby, existenciou externalít a tým, že niektoré profesijné služby produkujú verejné statky. Regulácia slúži na ochranu spotrebiteľa a verejného záujmu a v určitej miere je potrebná. Na druhej strane, nadmerná regulácia znižuje alebo vylučuje súťaž medzi poskytovateľmi služieb a tým pripravuje spotrebiteľov a spoločnosť o prospech, ktorý prináša fungujúca súťaž. Na dosiahnutie cieľa maximalizovať pozitíva, ktoré súťaž a regulácia prinášajú, je potrebné použiť tzv. test proporcionality: regulačné pravidlá musia byť objektívne nevyhnutné na dosiahnutie jasne formulovaného a legitímneho cieľa vo verejnom záujme a musí ísť o mechanizmus, ktorý je vo vzťahu k súťaži najmenej obmedzujúci. V súvislosti s testom proporcionality Rada úradu poukazuje aj na rozsudok Európskeho súdneho dvora vo veci Wouters, kde sa súd zaoberal posúdením vzťahu ochrany súťaže a iných verejných záujmov, chránených reguláciou v oblasti profesijných služieb.  

(9)	Rada úradu z prvostupňového rozhodnutia zistila, že úrad test proporcionality vykonal v bodoch 122 až 125 odôvodnenia rozhodnutia. Rada úradu sa týmito závermi úradu stotožňuje. 
(10)	Účastník konania namietal potrebu a nevyhnutnosť tohto ustanovenia z dôvodu ochrany verejného záujmu. Uviedol, že proces reštaurovania je ochranou nenahraditeľných kultúrnych hodnôt . 
(11)	Rada úradu v tejto súvislosti uvádza, že z argumentácie účastníka konania nie je zrejmé, ako a prečo by zmena reštaurátora v procese reštaurovania  mala byť na ujmu verejnému záujmu na ochrane kultúrneho dedičstva. Predovšetkým, Rada úradu poukazuje na ustanovenia zákona o komore a tiež na súvisiace ustanovenia zákona o ochrane pamiatkového fondu a zákona  č. 206/2009 Z. z.  o múzeách a galériách  a o ochrane  predmetov kultúrnej hodnoty (ďalej len „zákon o múzeách a galériách“).
•	Podľa ustanovenia § 4 ods. 2 zákona o komore, podľa ktorého  reštaurovanie  výtvarných diel maliarskeho, sochárskeho alebo úžitkového umenia, ktoré sú zbierkovým  predmetom môžu vykonávať  len reštaurátori, ktorí sú členmi Komory.
•	Podľa § 4 ods. 3 zákona o komore  reštaurovanie  národných  kultúrnych pamiatok  môžu vykonávať len reštaurátori zapísaní v zozname členov Komory, čo je príslušný orgán  pamiatkovej  starostlivosti povinný uviesť v rozhodnutí alebo v záväznom stanovisku. 
(12)	Z týchto ustanovení je zrejmé, že reštaurovanie kultúrneho dedičstva, na ktorom je verejný záujem, môžu vykonávať len osoby na to oprávnené, spĺňajúce zákonom o komore stanovené požiadavky (vzdelanie, prax, zloženie špecializovanej skúšky, bezúhonnosť a ďalšie). Splnenie týchto požiadaviek kontroluje Komora reštaurátorov ako predpoklad zapísania konkrétnej fyzickej osoby do zoznamu reštaurátorov, čo je podmienkou vykonávania reštaurátorskej činnosti. 
(13)	Na základe uvedeného možno konštatovať, že právna úprava priamo zamedzuje výkon reštaurátorských činností osobám, ktoré na to nemajú predpoklady, a tak chráni kultúrne dedičstvo pred neodbornými či nekvalifikovanými zásahmi. 
(14)	Zároveň zákon o ochrane pamiatkového fondu aj zákon o múzeách a galériách stanovujú jednak povinnosti vlastníkov kultúrnych pamiatok a zbierkových predmetov a tiež dozor nad reštaurovaním kultúrnych pamiatok a zbierkových predmetov. V prípade národných kultúrnych pamiatok Krajský pamiatkový úrad vykonáva dohľad v priebehu celého procesu reštaurovania (§ 33 tohto zákona), dozor v tejto oblasti vykonáva aj Pamiatková inšpekcia Ministerstva kultúry SR (§ 5 tohto zákona) a Ministerstvo kultúry SR (§ 4 tohto zákona). 
(15)	Naviac, Rada úradu konštatuje, že zo žiadnej relevantnej skutočnosti nevyplýva, že by „prvoreštaurátor“, ktorý začne proces reštaurovania, mal byť práve tým „najkvalitnejším“ reštaurátorom, ktorý dokáže najlepšie zabezpečiť ochranu predmetu reštaurovania, t.j. verejný záujem. Naopak, práve v situáciách, kde môže dôjsť k nekvalitnému výkonu takejto činnosti, bude vo verejnom záujme zmena reštaurátora v priebehu procesu reštaurovania. 
(16)	Rada úradu preto uzatvára, že ochrana kultúrneho dedičstva, na ktorej je verejný záujem, je predmetom regulácie prostredníctvom zákonnej úpravy a ďalšie obmedzenia nastavené interným predpisom Komory nemožno považovať za nevyhnutné. 
(17)	Účastník konania v priebehu konania a aj v rozklade namietal, že cieľom predmetného ustanovenia nikdy nebolo obmedzenie hospodárskej súťaže ani snaha o ovplyvnenie podnikateľského prostredia. Podľa názoru Rady úradu sa úrad v rozhodnutí s touto námietkou dostatočným spôsobom zaoberal a vysporiadal a Rada úradu považuje závery úradu za správne, náležite odôvodnené a podložené spisovým materiálom (viď. závery úradu uvedené v bodoch 86 až 121 rozhodnutia). 
(18)	Rada úradu v tejto súvislosti dopĺňa, že cieľ dohody treba vyhodnotiť objektívne podľa zámerov dohody a nie je potrebné skúmať subjektívne zámery strán. Všeobecne, ak je zrejmým dôsledkom dohody obmedzenie alebo narušenie súťaže, z hľadiska právneho posúdenia toto je jej „cieľom“, hoci strany dohody prehlasujú, že to nebol ich zámer, resp. že dohoda má iné ciele. V tomto prípade už zo samotného znenia posudzovaného ustanovenia Etického kódexu v pôvodnom i platnom znení vyplýva, že má za cieľ zabrániť „preberaniu“ si zákazok jednotlivými reštaurátormi, resp. pokiaľ ide o nadväzujúce fázy reštaurovania, zabezpečuje toto ustanovenie reštaurátorovi, ktorý proces reštaurovania začal, „právo“ aj na výkon nasledujúcich fáz reštaurovania, čím jednak obmedzuje reštaurátorov v ponuke ich služieb a zároveň obmedzuje možnosti voľby zákazníka. Možno preto uzavrieť, že vyhlásenie účastníka konania o tom, že svojím konaním nesledoval protisúťažné ciele, nemožno akceptovať. 

(19)	Účastník konania namietal, že obdobné ustanovenia majú vo svojich interných predpisoch aj iné profesijné komory. 

(20)	K tejto námietke Rada úradu uvádza, že úrad sa v tomto konaní zaoberal Etickým kódexom reštaurátora a neposudzoval ustanovenia regulujúce iné profesijné služby. Tak ako v prípade tohto správneho konania, aj v prípadoch regulácie iných profesijných služieb je vždy potrebné vykonať test proporcionality, t.j. či je dané ustanovenie nevyhnutné na dosiahnutie sledovaného cieľa, tento cieľ musí byť vo verejnom záujme a nie je možné dosiahnuť ho prostriedkami menej škodlivými pre súťaž. Nie je preto možné vychádzať iba zo samotného znenia textu príslušného interného predpisu, ale z komplexného posúdenia sektoru konkrétnych profesijných služieb. Požiadavka nevyhnutnosti a primeranosti regulácie sa vyhodnocuje v každom prípade osobitne. Vzhľadom na predmet tohto správneho konania úrad neposudzoval opodstatnenosť regulácie v iných sektoroch. Táto námietka preto nemá vo vzťahu k posudzovanému prípadu význam. 

(21)	Účastník konania spochybňuje argumentáciu úradu disciplinárnym konaním za porušenie posudzovaného ustanovenia Etického kódexu. Úrad podľa jeho názoru toto disciplinárne konanie nesprávne vyhodnotil.  Podľa účastníka konania išlo o prípad, kedy mal pôvodný reštaurátor s investorom záväzne dojednaný výkon reštaurátorskej činnosti a iný reštaurátor, disciplinárne obvinený, mu zjednodušene povedané, túto zákazku „prebral“ a zároveň umožnil aj vykonávanie činnosti, ktorú môžu vykonávať len členovia Komory reštaurátorov, osobe odborne nespôsobilej. Išlo podľa neho o jediné konanie v súvislosti s predmetným ustanovením a v žiadnom prípade nešlo o zásah do hospodárskej súťaže a aplikáciu ustanovenia Etického kódexu tak, ako ho vykladá úrad. 

(22)	V súvislosti s touto námietkou účastník konania spochybňuje aj odpoveď spoločnosti PAMING, ktorú považuje za účelovú a zaujatú a argumentuje vyjadrením MK SR, ktoré podľa neho svedčí v prospech toho, že v reštaurovaní mal v tomto prípade pokračovať pôvodný reštaurátor. 

(23)	K tomuto okruhu námietok Rada úradu zistila, že úrad v tomto správnom konaní nesankcionoval Komoru reštaurátorov za vedenie predmetného disciplinárneho konania a dokumenty súvisiace s ním, predložené v rámci konania, neboli základom dokazovania a argumentácie úradu. V rámci správneho konania úrad vychádzal predovšetkým z posúdenie znenia Etického kódexu Komory, jej vysvetlení a vyjadrení vlastníkov kultúrnych pamiatok a zbierkových predmetov. Argumentáciu predmetným disciplinárnym konaním úrad použil len v súvislosti s námietkami Komory o tom, že toto ustanovenie má iný charakter, ako uvádza úrad (body 119 – 120 prvostupňového rozhodnutia). 

(24)	Rada úradu však považuje dokumenty zaobstarané úradom v súvislosti s predmetným disciplinárnym konaním za podstatné, svedčiace v prospech záverov úradu o protisúťažnom charaktere uvedeného ustanovenia Etického kódexu a argumentáciu účastníka konania za nedôvodnú. 

(25)	Predovšetkým je z týchto dokumentov, najmä z Rozhodnutia Predstavenstva komory reštaurátorov č. 078/2011, ako orgánu rozhodujúceho o odvolaní, zrejmý opis udalostí v súvislosti s konkrétnym procesom reštaurovania. Ďalej sú z neho pre konanie významné vyjadrenia Komory o tom, ako vykladá proces reštaurovania a účasť jednotlivých reštaurátorov na ňom a aké konanie reštaurátorov považuje za neetické. Tieto skutočnosti Rada úradu považuje za podstatné napriek tomu, že uvedené rozhodnutie nie je meritórnym rozhodnutím vo veci, ale rozhodnutím, ktorým bolo prvostupňové rozhodnutie zrušené a vec mu bola vrátená na ďalšie konanie. 

(26)	 Podľa odôvodnenia Rozhodnutia Predstavenstva komory reštaurátorov č. 078/2011, v tomto prípade spoločnosť PAMING objednala u konkrétneho reštaurátora zámer na reštaurovanie časti nehnuteľnosti, t.j. reštaurátorskú dokumentáciu, ktorú tento realizoval a investor uhradil. Následne bol tento reštaurátor, ako aj iní reštaurátori, oslovení objednávateľom, na predloženie cenovej ponuky prác na reštaurovanie danej časti nehnuteľnosti. Výsledkom výberového konania bolo uzavretie zmluvy o dielo s iným subjektom, než reštaurátorom, ktorý na základe predchádzajúcej objednávky vykonal reštaurátorský výskum a reštaurátorské práce mali vykonávať disciplinárne obvinení. Pôvodný reštaurátor sa následne obrátil na Komoru reštaurátorov so žiadosťou o preskúmanie etiky a zákonnosti konania reštaurátorov, ktorí mali reštaurovanie vykonať.  

(27)	Tento opis skutočností je totožný s opisom situácie v odpovedi spoločnosti PAMING, a preto nie je dôvodné považovať jej odpoveď za zaujatú a účelovú. 

(28)	Z uvedeného rozhodnutia, ako aj z argumentácie Komory v rozklade, že toto „prebratie“ zákazky je neetické, je podľa Rady úradu nepochybné, ako Komora vykladá uvedené ustanovenie Etického kódexu v pôvodnom i platnom znení. Podľa Rady úradu úrad správne posúdil ustanovenie čl. IV bod 22 Etického kódexu Komory ako protisúťažné. Rada úradu sa stotožňuje so záverom úradu, že neexistuje žiaden relevantný dôvod, prečo by mal mať „prvoreštaurátor“ zabezpečené akékoľvek ďalšie zákazky, vyplývajúce z ďalších objednávok vlastníka bez toho, aby sa o ne v súťaži mohli uchádzať jeho konkurenti. V danom prípade neobstojí ani argumentácia Komory o potrebe rešpektovania uzavretých zmluvných vzťahov, pretože predmetný prípad sa netýkal takejto situácie, v tomto prípade bol konkrétny zmluvný vzťah ukončený a o uzavretie novej zmluvy sa uchádzali ako ďalší reštaurátori, tak aj reštaurátor, ktorý už pre objednávateľa určité činnosti vykonal. 

(29)	Ani argumentácia vyjadrením MK SR podľa Rady nesvedčí v prospech tvrdení účastníka konania. MK SR odpovedalo úradu na dôvody zmeny Vyhlášky č. 16/2003 Z.z., ktorou sa vykonáva zákon o ochrane pamiatkového fondu, pričom uviedlo, že vzhľadom na to, že náklady na reštaurovanie znáša vlastník, má mať tento voľnosť pri výbere reštaurátora a tiež, že tento nemôže byť obmedzovaný predpisom na úrovni podzákonnej normy, ktorá je podľa názoru MK SR v rozpore s princípmi hospodárskej súťaže, keďže prejudikuje osobu, ktorá bude vykonávať reštaurovanie. Rada úradu v tejto súvislosti poukazuje na vyjadrenie úradu v bode 18 jeho rozhodnutia, kde úrad uviedol, že argumentácia predmetnou vyhláškou nie je relevantná z dôvodu, že táto bola prijatá oveľa neskôr (účinnosť nadobudla 01.02.2003), ako Etický kódex (prijatý 28.11.1994), pričom predtým žiadny právny predpis takéto ustanovenie neobsahoval a bola zrušená predtým (nová vyhláška nadobudla účinnosť 15.06.2010), ako bolo znenie Etického kódexu Komorou zmenené (29.11.2010). Z uvedeného podľa Rady úradu nevyplýva žiadne prepojenie znenia Etického kódexu na znenie Vyhlášky 16/2003 Z.z..

(30)	Naviac, Rada úradu ako orgán aplikujúci a vykladajúci právne predpisy v tomto prípade uvádza, že podľa jej názoru ani samotné znenie § 5 ods. 1 Vyhlášky 16/2003 Z.z. a súvisiacich zákonov nepotvrdzuje argumentáciu účastníka konania o dôvodnosti a potrebe úpravy, ktorú zaviedol v Etickom kódexe.  

(31)	 Zo znenia § 5 Vyhlášky 16/2003 Z.z je zrejmé, že primárnym cieľom tohto ustanovenia je úprava návrhu na reštaurovanie a určenie osoby, ktorá je oprávnená ho vypracovať, aby mohol byť realizovaný proces reštaurovania. Treba pritom zdôrazniť, že povinnosť ochraňovať kultúrnu pamiatku má jej vlastník (§ 28 zákona o ochrane pamiatkového fondu) a predmetom právnej úpravy na úseku pamiatkovej starostlivosti je úprava povinností vlastníka a pôsobnosti orgánu dohľadu. 

(32)	Žiaden zo zákonov ani iných súvisiacich predpisov neupravuje právo ani povinnosť reštaurátora, ktorý vypracoval návrh na reštaurovanie, vlastné reštaurovanie aj vykonávať a toto nie je stanovené ani v uvedenej vyhláške. Pokiaľ by sme akceptovali výklad prezentovaný účastníkom konania, znamenalo by to, že by musela byť zákonom stanovená povinnosť reštaurátora, ktorý návrh vypracoval, samotné reštaurovanie vykonať, a to vrátane úpravy situácií, keď by to bolo z rôznych dôvodov nemožné (strata odbornej spôsobilosti reštaurátora, ukončenie výkonu jeho činnosti, úmrtie, odstúpenie od zmluvy reštaurátorom z dôvodu porušovania zmluvných povinností vlastníkom a pod.). Rada úradu v tejto súvislosti zdôrazňuje, že povinnosti v súvislosti s ochranou pamiatky sú zákonom uložené vlastníkovi, pokiaľ by teda zákonodarca mal úmysel prezentovaný účastníkom konania, musel by vlastníkovi uložiť zákaz zmeny reštaurátora v priebehu reštaurovania, vrátane vynucovacieho mechanizmu a vylúčiť jeho právo odstúpiť od zmluvy a to aj v prípade, ak by zmluvné povinnosti porušoval reštaurátor.

(33)	Vzhľadom na to, že takáto právna úprava neexistuje a takýto úmysel zákonodarcu nemožno vyvodiť ani z jej kontextu, možno uzavrieť, že výklad prezentovaný účastníkom konania nemá oporu ani v samotnej vyhláške, na ktorú sa odvoláva, ani v žiadnom zo zákonov. Úprava § 33 ods. 5 zákona o ochrane pamiatkového fondu, na ktorú poukazuje účastník konania, hovorí len o tom, že reštaurátorská dokumentácia sa spracúva v dvoch stupňoch, ale nestanovuje, že oba stupne je povinná realizovať tá istá osoba, rovnako ani zákon o komore, ktorý v § 4 ods. 1 definuje, čo sa rozumie reštaurátorskou činnosťou, nestanovuje, že všetky činnosti, ktoré zahŕňa, môže robiť len tá istá osoba. 

(34)	Vyjadrenie MK SR o tom, že v praktickej rovine je vo väčšine prípadov žiadúce, aby bolo reštaurovanie vykonávané realizátorom reštaurátorského výskumu, nemožno podľa Rady úradu chápať ako dôvod na prijatie obmedzujúceho ustanovenia Komorou. Rozhodnutie o výbere reštaurátora prináleží vlastníkovi, ktorý znáša náklady na reštaurovanie a má zákonom uložené povinnosti v súvislosti s jej ochranou, je teda na vlastníkovi kultúrnej pamiatky, aby zvážil, aký spôsob bude pre neho najefektívnejší. 

(35)	Na podporu záverov úradu o protiprávnom konaní Komory reštaurátorov možno použiť aj závery z judikatúry európskych súdov. 

V prípade CIF Európsky súdny dvor uzavrel, že v prípadoch, kedy správanie podnikov v rozpore s čl. 81 (1) ZES (teraz čl. 101 (1) ZFEÚ), t.j. zákaz dohôd obmedzujúcich súťaž, bolo požadované alebo uľahčované národnou legislatívou, ktorá legitimizuje alebo posilňuje následky takéhoto správania, osobitne vo vzťahu k stanovovaniu cien alebo rozdeleniu trhov, národný orgán hospodárskej súťaže, jednou z povinností, ktorého je zabezpečiť, aby bol dodržiavaný čl. 81 ZES (teraz 101 ZFEÚ) 

–	je povinný neaplikovať národnú legislatívu;
–	nesmie uložiť sankciu za predchádzajúce dotknutých podnikov, pokiaľ bolo správanie vyžadované národnou legislatívou;
–	smie uložiť podnikom sankciu za správanie nasledujúce po rozhodnutí neaplikovať národné právo, pokiaľ sa vo vzťahu k nim stalo toto rozhodnutie definitívnym;
–	smie uložiť podnikom sankciu za minulé správanie, pokiaľ bolo iba uľahčované alebo  podnecované národnou legislatívou, pričom má brať do úvahy špecifické znaky legislatívneho rámca, v ktorom podniky konali 
 
Z tohto rozsudku teda vyplýva, že iba v prípade, že by protisúťažné konanie podnikateľa priamo vyžadovala národná legislatíva, nie je možné zodpovednosť za takéto konanie pripísať podnikateľovi. Z ďalších rozsudkov, ktoré riešili vzťah súťažného práva, iných právnych predpisov a zodpovednosti podnikateľa za porušenie súťažného práva, možno uviesť rozsudok vo veci Deutsche Telekom, ktorý sumarizuje dovtedajšiu judikatúru v tomto smere a z ktorého vyplýva, že podnikateľa je možné sankcionovať za porušenie súťažných pravidiel, pokiaľ mu národná regulačná legislatíva ponecháva priestor autonómneho správania sa. Inými slovami, pokiaľ sa podnikateľ môže pri dodržiavaní iných právnych predpisov autonómne rozhodnúť o tom, či sa bude na trhu správať protisúťažným spôsobom alebo v súlade so súťažným právom, nesie za svoje prípadné protisúťažné konanie zodpovednosť. 

(36)	V súvislosti s posudzovaným prípadom Rada úradu dospela k záveru, že

-	neexistuje časová súvislosť medzi prijatím uvedenej vyhlášky a protisúťažného ustanovenia v Etickom kódexe;
-	Komora reštaurátorov nebola národnou legislatívou nútená správať sa protisúťažne. 

Vzhľadom na uvedené Rada úradu uzatvára, že pri prijatí Etického kódexu Komora reštaurátorov postupovala autonómne, a preto prvostupňový orgán rozhodol správne, keď uvedené ustanovenie Etického kódexu považoval za obmedzenie súťaže, za ktoré je zodpovedná Komora reštaurátorov.  

Aplikácia právnych predpisov
(37)	Protiprávne správanie účastníka konania posudzované v tomto konaní začalo dňa 28.11.1994 a trvalo aj v čase vydania prvostupňového rozhodnutia. Účastník konania nepredložil v priebehu druhostupňového konania Rade úradu dôkazy o tom, že by bolo posudzované konanie ukončené ani iné relevantné informácie o tom, že by došlo k zmene v súvislosti s predmetom konania. 

(38)	Na konanie je potrebné v prípade tohto konania aplikovať procesne zákon, čo prvostupňový orgán v konaní rešpektoval. 

(39)	V súvislosti s aplikáciou hmotnoprávnych ustanovení je potrebné vychádzať z nasledovných princípov:

(40)	Za trváci správny delikt možno považovať také konanie, ktorým páchateľ vyvolá protiprávny stav, ktorý následne udržuje, prípadne konanie, ktorým udržuje protiprávny stav bez toho, že by ho vyvolal. Konanie, ktorým páchateľ udržuje protiprávny stav, závadný z hľadiska správneho práva, tvorí jeden skutok a jeden správny delikt až do okamžiku ukončenia deliktuálneho konania, t.j. až do okamžiku odstránenia protiprávneho stavu. Lehota pre uloženie pokuty môže začať plynúť najskôr od okamžiku ukončenia trvajúceho správneho deliktu (§ 38 ods. 8 zákona).

(41)	V zmysle teórie trestného práva trváci trestný čin sa považuje za spáchaný za účinnosti nového zákona, pokiaľ aspoň časť protiprávneho konania, ktorým bol udržovaný protiprávny stav, sa uskutočnila za účinnosti nového zákona, a to za podmienky, že toto konanie bolo trestným činom aj podľa skoršieho zákona. Trváci trestný čin sa posudzuje vždy podľa zákona účinného v čase ukončenia činu, aj keby bola časť skutku spáchaná za účinnosti predchádzajúceho zákona, ktorý by bol pre páchateľa priaznivejší. Uvedené možno per analogiam aplikovať aj na účely správneho práva. 

(42)	V prípade preskúmavaného konania ide o trvajúci správny delikt, ktorý je nutné považovať za jeden správny delikt. V čase jeho trvania však došlo k viacerým zmenám právnej úpravy ochrany hospodárskej súťaže. Je preto nevyhnutné vykonať právnu analýzu, či počas celého trvania posudzovaného konania Komory reštaurátorov toto konanie predstavovalo porušenie príslušného zákona a bolo správnym deliktom.

(43)	Rada úradu z rozhodnutia zistila, že úrad takúto analýzu vykonal v bodoch 147 – 149 odôvodnenia rozhodnutia a Rada úradu sa s týmito závermi stotožňuje. 

(44)	Rada úradu však dospela k záveru, že prvostupňový orgán tieto právne úvahy dôsledne nepremietol do výroku rozhodnutia (bod I. výrokovej časti a v nadväznosti na tento bod aj bod V. výrokovej časti), ani do zodpovedajúcej časti odôvodnenia (bod 150). Prvostupňový orgán uviedol, že sankciu podľa § 38 ods. 1 zákona je možné uložiť aj za porušenie zákona 188/1994 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže v znení neskorších predpisov. 

(45)	Rada úradu konštatuje, že v nadväznosti na uvedené právne úvahy je na celé konanie Komory reštaurátorov ako na trváci správny delikt potrebné aplikovať zákon. Uvedený záver Rady úradu nič nemení na vecnom posúdení konania Komory reštaurátorov, pretože uvedený postup možno aplikovať práve z dôvodov, že posudzované konanie je rovnako trestné podľa predchádzajúcich právnych úprav, ako aj podľa súčasnej právnej úpravy (teória trestného práva stanovuje, že týmto spôsobom sa má postupovať aj v prípadoch, kedy je posledná rozhodujúca právna úprava prísnejšia v porovnaní s predchádzajúcimi právnymi úpravami) a nemá z tohto dôvodu ani vplyv na posúdenie výšky sankcie. 

Konanie vo veci porušenia čl. 101 ods. 1 Zmluvy o fungovaní Európskej únie

(46)	Rada úradu sa stotožňuje so záverom úradu, že posudzovaná dohoda z dôvodov uvedených v bodoch 126 až 129 odôvodnenia rozhodnutia nemá a ani nemôže mať vplyv na obchod medzi členskými štátmi, a preto je potrebné správne konanie v časti týkajúcej sa možného porušenia čl. 101 ods. 1 Zmluvy o fungovaní  Európskej únie (resp. do 30. novembra 2009 čl. 81 ods. Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva) zastaviť. 

(47)	Rada úradu z výroku rozhodnutia zistila, že úrad konanie v tejto časti zastavil podľa § 32 ods. 2 písm. f) zákona. Uvedené ustanovenie zákona znie:

„Úrad zastaví konanie rozhodnutím, ak ide o obmedzovanie súťaže, ktorého účinky sa prejavujú výlučne na zahraničnom trhu, ak medzinárodná zmluva uverejnená v Zbierke zákonov Slovenskej republiky, ktorou je Slovenská republika viazaná, neurčuje inak.“ 

(48)	Rada úradu dospela k záveru, že ide o nesprávne uvedenie dôvodu zastavenia konania. Možno sa dôvodne domnievať, že uvedenie  nesprávneho ustanovenia zákona vo výroku rozhodnutia bolo spôsobené nepozornosťou, zámeru prvostupňového orgánu zastaviť konanie v tejto časti podľa predmetného ustanovenia zákona nesvedčí ani vyššie uvedená zodpovedajúca časť odôvodnenia rozhodnutia. Naopak, z príslušnej časti odôvodnenia rozhodnutia Rada úradu zistila, že úrad mal pravdepodobne zámer konanie zastaviť podľa ust. § 32 ods. 2 písm. c) z dôvodu, že dôvod na konanie odpadol. Ako je zrejmé z tejto časti odôvodnenia rozhodnutia, úrad mal podozrenie, že posudzované konanie Komory reštaurátorov by mohlo byť spôsobilé ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi únie predovšetkým z dôvodu, že pokrýva územie celého členského štátu (bod 129 odôvodnenia rozhodnutia), z vykonaného dokazovania vzhľadom na konkrétne okolnosti prípadu však vyplynulo, že nejde o tento prípad. Rada úradu preto dospela k záveru, že správne má byť vo výrokovej časti IV. uvedené ustanovenie § 32 ods. 2 písm. c) zákona. 

Uloženie pokuty

(49)	Rada úradu zistila, že úrad pri ukladaní pokuty rešpektoval príslušné ustanovenia zákona, pričom svoj postup v rozhodnutí podrobne vysvetlil a vysporiadal sa aj s námietkami účastníka konania. Rada úradu sa so závermi úradu v súvislosti s uložením pokuty stotožňuje. Účastník konania namietal arbitrárnosť výpočtu pokuty, pričom z jeho námietok možno vyvodiť, že namieta predovšetkým voči postupu úradu podľa Metodického pokynu. Rada úradu uvádza, že takýto postup úradu je štandardný a súladný so zákonom.  

(50)	Ust. § 3 ods. 4 správneho poriadku stanovuje povinnosť správneho orgánu rozhodovať tak, aby v skutkovo zhodných alebo podobných prípadoch nevznikali neodôvodnené rozdiely. Na zabezpečenie tohto cieľa úrad prijal Metodický pokyn, ktorým sa pri svojej rozhodovacej činnosti riadi. Tento metodický pokyn okrem toho zabezpečuje aj transparentnosť a predvídateľnosť rozhodovania úradu pri ukladaní pokút. V metodickom pokyne sú detailnejšie vysvetlené zákonné kritéria stanovené § 38 ods. 10 zákona, nie sú tam však stanovené žiadne iné kritériá, ktoré by išli nad rámec zákona, resp. by boli v rozpore so zákonom. Práve postup úradu podľa Metodického pokynu zabraňuje arbitrárnosti rozhodovania úradu. 

(51)	Bližšie nekonkretizovaná námietka účastníka o povinnosti úradu dodržať lehoty na uloženie pokuty podľa § 38 ods. 8 zákona nie je dôvodná. Lehota pre uloženie pokuty začne v prípade trvajúceho správneho deliktu plynúť najskôr od okamžiku ukončenia trvajúceho správneho deliktu (§ 38 ods. 8 zákona). Vzhľadom na to, že v čase vydania prvostupňového rozhodnutia protiprávne konanie ukončené nebolo, lehoty na uloženie pokuty ani nezačali plynúť. 

(52)	Odkaz účastníka konania na potrebu rešpektovania odporúčania Výboru ministrov ES č. R (91) 1 o správnych sankciách je veľmi všeobecný, účastník konania nekonkretizuje, v čom mal úrad pochybiť. Rada úradu preskúmala postup úradu pri ukladaní sankcie a nezistila v tomto smere žiadne pochybenia úradu.  

Zmena rozhodnutia v bodoch I. a IV. výrokovej časti

(53)	Vzhľadom na vyššie uvedené závery Rada úradu dospela k názoru, že z dôvodov uvedených v častiach „Aplikácia právnych predpisov“ a „Konanie vo veci porušenia čl. 101 ods. 1 Zmluvy o fungovaní Európskej únie“ je potrebné rozhodnutie úradu zmeniť tak, ako je uvedené v týchto častiach rozhodnutia. 

(54)	Zmena rozhodnutia sa týka zmeny právneho predpisu, podľa ktorého úrad rozhodol. Správny poriadok v § 47 ods. 2 stanovuje, že výrok rozhodnutia obsahuje uvedenie právneho predpisu, podľa ktorého sa rozhodlo. Prvostupňový orgán v prípade bodov I. a IV. výrokovej časti rozhodol podľa nesprávneho právneho predpisu. Vzhľadom na to, že ide o zmenu, ktorú mohol druhostupňový orgán vykonať bez potreby doplnenia dokazovania, účastník konania bol o predbežnom závere Rady úradu upovedomený a voči nemu nenamietal, Rada úradu v záujme rýchlosti a hospodárnosti konania nepovažovala za potrebné rozhodnutie prvostupňového orgánu rušiť a vec mu vrátiť na ďalšie konanie, ale rozhodla o jeho zmene. 

(55)	Vzhľadom na vyššie uvedené Rada úradu na svojom zasadnutí dňa 
07.09.2012 rozhodla tak, ako je uvedené vo výroku tohto rozhodnutia. 

Poučenie: 

	Proti tomuto rozhodnutiu sa podľa § 61 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov nemožno odvolať. Proti tomuto rozhodnutiu možno podať žalobu podľa § 247 Občianskeho súdneho poriadku na Krajský súd v Bratislave do dvoch mesiacov od jeho doručenia.  

			
	                                                             JUDr. Tibor Menyhart 
                                                   predseda Rady Protimonopolného úradu  SR

Rozhodnutie sa doručí:

1.	Komor	a reštaurátorov, so sídlom Lermontovova 8, 811 05 Bratislava
2.	Protimonopolný úrad SR, odbor dohôd obmedzujúcich súťaž, Drieňová 24, 826 03 Bratislava.