PROTIMONOPOLNÝ ÚRAD SLOVENSKEJ REPUBLIKY

ROZHODNUTIE

Číslo:	2010/KH/R/2/048	                Bratislava 6. august 2010 	

Rada Protimonopolného úradu Slovenskej republiky v Bratislave, ako orgán príslušný na konanie podľa § 18 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady 
č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov, v správnom konaní č. 0022/OD/2005 na základe rozkladu podaného Slovenskou advokátskou komorou, Kolárska 4, 813 42 Bratislava

mení
	
podľa § 59 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov rozhodnutie Protimonopolného úradu Slovenskej republiky, odboru dohôd obmedzujúcich súťaž č. 2010/KH/1/1/028 zo dňa 04.05.2010 takto: 

Bod 1) výrokovej časti rozhodnutia ostáva nezmenený.

Bod 2) výrokovej časti rozhodnutia znie: 

2. 	Podľa § 2 ods. 3 v spojení s § 38 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady 
č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov za uzatvorenie dohody obmedzujúcej súťaž uvedenej v bode 1. výrokovej časti rozhodnutia ukladá Protimonopolný úrad Slovenskej republiky podnikateľovi Slovenská advokátska komora, Kolárska 4, 813 42 Bratislava peňažnú pokutu vo výške 3 319 eur, slovom tritisíc tristodevätnásť eur, ktorú je povinný uhradiť do 15 dní odo dňa nadobudnutia právoplatnosti tohto rozhodnutia na účet Protimonopolného úradu Slovenskej republiky vedený v Štátnej pokladnici Bratislava č. 7000060793, 8180 ŠP, KS 1118, VS 048.

Odôvodnenie :

(1)	Dňa 4. mája 2010 vydal Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, odbor dohôd obmedzujúcich súťaž (ďalej len „úrad“) rozhodnutie č. 2010/KH/1/1/028, ktorým rozhodol tak, že: 

1.	Advokátsky poriadok Slovenskej advokátskej komory (ďalej len „SAK“), Kolárska 4, 813 42 Bratislava schválený konferenciou advokátov dňa 19. júna 2004 v Bratislave (ďalej len „Advokátsky poriadok“) je v nasledujúcich ustanoveniach:

a) Ustanovenie § 37 ods. 4 Advokátskeho poriadku v znení:

„Obchodné meno advokátskej kancelárie, ktorá poskytuje právne služby nesmie byť zameniteľné s obchodným menom advokátskej kancelárie alebo obchodnej spoločnosti poskytujúcej právne služby na území Slovenskej republiky i mimo územia Slovenskej republiky“

v časti týkajúcej sa územia mimo Slovenskej republiky;

b) Ustanovenie § 37 ods. 5 Advokátskeho poriadku v znení:

„Označenie advokátskej kancelárie nesmie obsahovať priezvisko fyzickej osoby, ktorá nie je a nikdy ani nebola spoločníkom“;

c) Ustanovenie § 38 ods. 1 Advokátskeho poriadku v znení:

„Advokát, združenie a  spoločnosť môže verejnosť informovať o poskytovaní právnych služieb a výkone svojho povolania s uvedením nasledujúcich skutočností:
a)	označenie kancelárie a sídlo advokáta, združenia alebo spoločnosti s prípadným situačným náčrtkom, kontaktné údaje (telefón, mobil, fax, e-mail). Možno sa tiež prezentovať osobnou fotografiou, fotografiou so spoločníkmi, koncipientmi a pod.,
b)	osobnostný profil advokáta alebo advokáta – účastníka alebo advokáta spoločníka (dátum narodenia, vzdelanie, prax, jazykové znalosti, údaj o zápise do zoznamu advokátov), údaje o koncipientoch a odborných zamestnancoch advokáta alebo spoločnosti,
c)	odborné zameranie; informácia o odbornom zameraní nesmie vyzdvihovať osobné vlastnosti a profesionálne kvality advokáta alebo advokáta – účastníka alebo advokáta – spoločníka, výhodnosť podmienok poskytovania právnych služieb, zdôrazňovať špecializáciu v určitom právnom odbore a pod.,
d)	údaje o spolupráci s inými advokátmi, združeniami, zahraničnými združeniami a spoločnosťami.

podľa Článku 101 Zmluvy o fungovaní Európskej únie dohodou, ktorá môže ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a ktorej cieľom alebo výsledkom je vylúčenie, obmedzenie alebo narušenie hospodárskej súťaže a preto je zakázaná a zároveň je dohodou obmedzujúcou súťaž podľa § 4 ods. 1 a § 4 ods. 4 v spojení s § 4 ods. 2 písm. c) zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon“) odo dňa schválenia citovaných ustanovení Advokátskeho poriadku SAK na konferencii advokátov 19. júna 2004 v Bratislave do vydania prvostupňového rozhodnutia, ktorá je podľa § 4 ods. 1 a § 4 ods. 4 tohto zákona zakázaná. 

2. 	Podľa § 2 ods. 3 v spojení s § 38 ods. 1 zákona za uzatvorenie dohody obmedzujúcej súťaž uvedenej v bode 1. výrokovej časti rozhodnutia uložil úrad SAK pokutu vo výške 5 847 eur. 

(2)	Proti tomuto rozhodnutiu podala SAK prostredníctvom svojho právneho zástupcu, Mgr. Mareka Benedika, advokáta, Rudnayovo nám. č. 6, 811 01 Bratislava (ďalej len „právny zástupca“) v zákonom stanovenej lehote rozklad (list ev. pod č. 1936/2010, doručený dňa 21.05.2010), v ktorom žiadala zrušenie predmetného rozhodnutia úradu a vrátenie veci prvostupňovému orgánu na ďalšie konanie. Účastník konania následne doplnil rozklad podaním doručeným 24.05.2010 (list č. 1998/210). V rozklade a jeho doplnení uviedol nasledovné námietky:

1.	Úrad neinterpretoval § 37 ods. 4, 5 Advokátskeho poriadku právne korektným spôsobom, s prihliadnutím na všetky relevantné okolnosti, a preto dospel k nesprávnym právnym záverom. Účastník konania uvádza argumenty, prečo tieto ustanovenia Advokátskeho poriadku je možné vykladať v súlade so zákonom. 

2.	K ustanoveniu § 38 Advokátskeho poriadku účastník konania uviedol, že toto je tiež možné vyložiť ústavne a právne konformným spôsobom a preto nie je dôvod na konštatovanie jeho nezákonnosti. 

3.	Účastník konania trvá na tom, že zásadu zákazu reformatio in peius je potrebné aplikovať aj v rámci tzv. správneho trestania. Účastník konania naďalej zotrváva na tom, že došlo k porušeniu tejto zásady. Nakoľko čl. 46 ods. 1 Ústavy sa aplikuje aj v správnom konaní, podanie rozkladu proti rozhodnutiu správneho orgánu vydaného v správnom konaní je realizáciou základného práva na inú právnu ochranu podľa čl. 46 ods. 1 Ústavy SR. Ustanovenie čl. 12 ods. 4 Ústavy SR vo všeobecnosti vylučuje možný dopad využívania základných práv alebo slobôd fyzickými alebo právnickými osobami na ich ďalšie práva. Čl. 12 ods. 4 Ústavy SR teda zakazuje, aby správny orgán v rozkladovom konaní zmenil výšku uloženej sankcie v neprospech účastníka konania, ktorý podal rozklad. Je zrejmé, že správny orgán uložil vyššiu sankciu len z dôvodu, že účastník konania podal rozklad, pretože ak by účastník konania rozklad nepodal, pokuta by nebola zvýšená. Podľa rozsudku NS SR sp. Zn. 3 Sžn 68/2004 zásady správneho trestania musia vychádzať zo zásad ukladania trestov v trestnom konaní. Jednou 
zo zásad trestného konania je zásada, že orgán rozhodujúci o opravnom prostriedku nemôže právne postavenie účastníka konania zhoršiť. 

4.	Konanie vo veci trvá neprimerane dlho, ku dňu podania doplnenia rozkladu už viac ako 5 rokov. Konanie vo veci uloženia sankcie za správny delikt má povahu konania o trestnom obvinení a aplikuje sa naň tzv. trestnoprávna vetva čl. 6 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (ďalej len „Dohovor“). V európskom právnom priestore sa vykryštalizoval názor, že ak došlo v trestnom konaní k prieťahom v konaní, ak bolo porušené právo na prerokovanie veci v primeranej lehote podľa čl. 6 ods. 1 Dohovoru, je potrebné k tejto skutočnosti prihliadnuť pri ukladaní trestu a tento vzhľadom k tomu znížiť (uznesenie Spolkového ústavného súdu z 25.07.2003 – 2 BvR 153/03). Európsky súd pre ľudské práva tento prístup podporuje (Beck proti NÓRSKU, 2001, R.E.P.L. proti Holandsku 1995). V rozpore s tým úrad objektívne existujúce prieťahy v konaní pri rozhodovaní o výške sankcie nezohľadnil. 

5.	Čo sa uloženia pokuty týka, podľa účastníka konania orgán prvého stupňa opätovne neposúdil vec komplexne, nakoľko opätovne nezohľadnil skutočnosti svedčiace v prospech účastníka konania. Ust. § 38 ods. 10 zákona ukladá úradu rozhodovať o výške pokuty podľa kritérií tam uvedených, ktoré sú stanovené demonštratívne. Platí, že úrad je povinný posúdiť výšku pokuty podľa v zákone uvedených kritérií vždy, pričom prihliada aj na iné, v zákone neuvedené kritériá, ak sú pre posúdenie veci relevantné. Je neprípustné, aby si úrad selektívne zvolil, podľa ktorých ustanovení bude rozhodovať a podľa ktorých nie. Úrad sa opomenul zaoberať nasledovnými relevantnými skutočnosťami:

•	skutočný dopad na trh napr. z toho pohľadu, že ustanovenia § 37 ods. 4 a 5 Advokátskeho poriadku nebránili tzv. zahraničným kanceláriám, aby používali svoje obchodné meno;
•	SAK zákon opakovane neporušovala;
•	SAK nemala z porušovania žiaden majetkový prospech;
•	SAK nikdy za porušenie predmetných ustanovení Advokátskeho poriadku žiadneho advokáta disciplinárne ani inak nepostihla;
•	o predmetných ustanoveniach nebolo rozhodnuté z mocenskej pozície, ale boli prijaté hlasovaním advokátov a demokraticky, pričom sú prejavom práva na samosprávu;
•	pri prijímaní Advokátskeho poriadku nekonala SAK svojvoľne, ale bola vedená legitímnymi dôvodmi;

Vzhľadom na uvedené je preto posúdenie výšky úradom neúplné a nesprávne.

6.	K pokute účastník konania ešte uvádza, že tvrdenie úradu, že ponechal výšku pokuty na úrovni rozhodnutia rady úradu z 03.08.2006, považuje za absurdné. Oproti označenému rozhodnutiu totiž prišlo k sprísneniu sankcie o viac ako dve tretiny pôvodnej výšky. Opätovne sa dovoláva zásady zákazu reformatio in peius. Podľa neho nie je sporné, že peňažná suma 5 847 eur je viac ako peňažná suma 3 319 eur. Podľa názoru SAK pokutou nie je percento z obratu, ale výsledná suma.

(3)	Dňa 26.07.2010 bolo Rade Protimonopolného úradu Slovenskej republiky (ďalej len „Rada úradu“) doručené vyjadrenie účastníka konania k výzve pred vydaním druhostupňového rozhodnutia (list ev. pod č. 2712/2010), kde účastník konania uviedol, že zotrváva na podanom rozklade a všetkých svojich doterajších podaniach. Uviedol tiež, že SAK nemá lehotu na vyznačenie zmeny formy výkonu povolania 
zo samostatného výkonu na formu obchodnej spoločnosti (§ 12 a nasl. zákona o advokácii) a teda neexistuje lehota na zápis obchodnej spoločnosti do zoznamu obchodných spoločností, ktoré môžu poskytovať právne služby. Zápis do zoznamu advokátov nie je podmienkou vykonávania advokácie. Ak časový faktor zápisu 
do zoznamu advokátov považuje úrad za relevantný, tak je potrebné skúmať aj to, či 
od okamihu podania žiadosti o zápis do okamihu zápisu tieto poskytovali alebo neposkytovali právne služby. V tomto smere navrhuje doplnenie dokazovania. Ďalej účastník konania uviedol, že podľa jeho názoru nie je možné odvolávať sa na zrušené rozhodnutia úradu a Rady úradu a tiež, že rozsudky Krajského súdu v Bratislave (ďalej len „KS BA“) a Najvyššieho súdu SR (ďalej len „NS SR“) a právne názory v nich vyjadrené nebránia tomu, aby úrad po posúdení nových skutočností dospel k iným záverom. Či určité ustanovenie Advokátskeho poriadku môže pôsobiť alebo pôsobí v praxi obmedzujúco, je potrebné skúmať predovšetkým z hľadiska toho, ako sa v praxi uplatňovalo. Je v rozpore s elementárnou logikou tvrdiť, že ustanovenia Advokátskeho poriadku mali alebo mohli mať obmedzujúci vplyv na hospodársku súťaž, keď ho v praxi v skutočnosti nemali.

(4)	Rada  Protimonopolného úradu Slovenskej republiky (ďalej len „Rada úradu“) preskúmala rozkladom napadnuté rozhodnutie a oboznámila sa so spisovým materiálom s ním súvisiacim. 

1.	Chronológia prípadu.
	 
(5)	V záujme lepšej prehľadnosti a vysporiadania sa s námietkami účastníka konania Rada úradu uvádza chronológiu posudzovania prípadu. 

1.1	Pôvodné rozhodnutie úradu

(6)	Dňa 22. decembra 2005 vydal úrad rozhodnutie č. 2005/KH/1/1/136 (pôvodné rozhodnutie úradu), kde rozhodol tak, že ustanovenia § 37 ods. 4 a 5 Advokátskeho poriadku (úprava obchodného mena advokátskej kancelárie), § 38 ods. 1 Advokátskeho poriadku (úprava obsahu reklamy) a §§ 38 ods. 2, 41 ods. 1 písm. d) a 41 ods. 2 (úprava formy reklamy) sú dohodou obmedzujúcou súťaž. Za porušenie zákona uložil úrad SAK pokutu vo výške 50 000,-Sk (1 659,69 eur). 

1.2	Pôvodné rozhodnutie Rady úradu

(7)	Dňa 3. augusta 2006 na základe rozkladu SAK vydala Rada úradu rozhodnutie 
č. 2006/KH/R/2/089 (pôvodné rozhodnutie Rady úradu), kde potvrdila závery prvostupňového orgánu ohľadom protiprávneho konania SAK a zmenila pokutu 
na 100 000,- Sk (3 319,39 eur). 

(8)	Dôvodom bolo, že prvostupňový orgán pri stanovovaní výšky pokuty vychádzal z nesprávnych údajov o obrate SAK. V priebehu druhostupňového konania si Rada úradu od účastníka konania vyžiadala správny údaj a z tohto údaju vychádzala aj 
pri rozhodovaní o výške pokuty. Prvostupňový orgán uložil pokutu vo výške 2% z obratu (hoci, ako už bolo uvedené, vychádzal z nesprávnych údajov o obrate účastníka konania). Rada úradu po preskúmaní všetkých zistených skutočností, ktoré majú význam pre uloženie pokuty považovala pokutu vo výške 2% z obratu podnikateľa 
za neprimerane vysokú vo vzťahu k posudzovanému protiprávnemu konaniu. Po získaní správnych údajov Rada úradu uložila pokutu vo výške vo výške 100 000,-Sk (3 319,39 eur),  ktorá predstavuje 0,4% z obratu SAK.  

1.3	Rozsudok KS BA
 
(9)	Voči uvedeným rozhodnutiam podal účastník konania žalobu na Krajský súd v Bratislave. Ten sa v rozsudku č. 2S 380/06-100 zo dňa 21.03.2007 podrobne zaoberal námietkami žalobcu a dospel k nasledovnému právnemu názoru: 

•	Ustanovenia § 37 ods. 4 a 5 advokátskeho poriadku sú jednoznačne sformulované tak, že diskriminujú zahraničné advokátske kancelárie, ktoré chcú poskytovať svoje služby pod zavedenými, celosvetovo známymi menami v Slovenskej republike (str. 10 rozsudku);
•	Ustanovenie § 38 ods. 1 Advokátskeho poriadku (obsah reklamy) má protisúťažný a obmedzujúci charakter. Ustanovenie je vymedzené taxatívne, nedáva priestor pre poskytnutie iných informácií, ktoré sú relevantné k celkovému obrazu o advokátskej kancelárii. Práve z dôvodu taxatívnosti neumožňuje poskytnúť verejnosti napr. informácie o cenách (str. 11 rozsudku);
•	Obmedzenia stanovené v § 38 ods. 2 a § 41 ods. 1 písm. d) a ods. 2 Advokátskeho poriadku (forma reklamy) sledujú legitímny účel zachovania dôstojnosti a dôveryhodnosti advokátskeho stavu a sú odôvodnené osobitou povahou výkonu advokátskeho povolania. Toto obmedzenie spĺňa požiadavku proporcionality z hľadiska ochrany hospodárskej súťaže (str. 12 a 13 rozsudku).
•	Vo vzťahu k námietkam týkajúcim sa zmeny uloženej sankcie súd uviedol, že žaloba je v tomto smere nedôvodná. Zvýšením pokuty nebola žalobcovi spôsobená nedôvodná ujma, pričom súd má za to, že neexistuje príčinná súvislosť medzi podaním rozkladu a zvýšením pokuty. Prvostupňový orgán pochybil pri stanovení pokuty tým, že vychádzal z nesprávnych údajov o obrate a tiež vzhľadom na strednú závažnosť obmedzenia stanovil pokutu neprimerane vysokým percentom z obratu. Rada úradu síce v absolútnom vyjadrení uložila vyššiu pokutu, avšak pri zníženom percentuálnom základe. Ustanovenia zákona stanovujú percentuálne vyčíslenia, preto v konečnom dôsledku odvolací orgán znížil percentuálnu sadzbu a nie konkrétnu sumu (str. 9 rozsudku).

(10)	KS BA týmto rozsudkom obe rozhodnutia zrušil a vec vrátil úradu na nové konanie a rozhodnutie. 

1.4	Rozsudok NS SR

(11)	Voči rozsudku KS BA podal úrad odvolanie na Najvyšší súd Slovenskej republiky. Ten rozsudkom 2 Sžh 3/2007 zo dňa 21. januára 2009 rozhodol, že napadnutý rozsudok KS SR  2S 380/06-100 potvrdzuje. 

1.5	Rozhodnutie úradu č. 2009/KH/1/1/048 z 23.10.2009

	O konaní SAK úrad nanovo rozhodol rozhodnutím č. 2009/KH/1/1/048 z 23.10.2009. Čo sa posúdenia konania SAK týka, úrad rešpektoval právny názor oboch súdov vyjadrený v ich rozsudkoch. Za protiprávne konanie SAK jej uložil pokutu 
vo výške 3 319 eur. Voči tomuto rozhodnutiu podal účastník konania rozklad, v ktorom uviedol námietky obsahovo totožné s námietkami voči rozhodnutiu č. 2010/KH/1/1/028 z 4. mája 2010 (námietky uvedené v úvode tohto rozhodnutia).

1.6	Rozhodnutie Rady úradu č. 2010/KH/R/2/009 z 26.02.2010    

	V tomto rozhodnutí sa Rada úradu stotožnila s posúdením konania SAK tak, ako bolo uvedené v rozhodnutí prvostupňového orgánu. Uvedené rozhodnutie úradu však zrušila z dôvodu nepreskúmateľnosti jeho časti o pokute.  Prvostupňový orgán bol preto povinný o veci nanovo konať a rozhodnúť, a to rešpektujúc jednak právne názory oboch súdov, ako aj právny názor Rady úradu uvedený v rozhodnutí č. 2010/KH/R/2/009 z 26.02.2010.     

2.	Posúdenie konania SAK

(12)	Rada úradu sa stotožňuje so zadefinovaním tovarového a priestorového relevantného trhu tak, ako je uvedené v prvostupňovom rozhodnutí, t.j. ako relevantného trhu poskytovania služieb advokácie na území Slovenskej republiky.  

(13)	Rada úradu sa tiež stotožňuje s posúdením konania SAK tak, ako je uvedené v rozkladom napadnutom rozhodnutí. 

(14)	Správny orgán je podľa § 250j ods. 6 zákona č. 99/1963 Občiansky súdny poriadok viazaný právnym názorom súdu. Rada úradu konštatuje, že pri posúdení konania SAK prvostupňový orgán dôsledne rešpektoval právny názor Krajského súdu v Bratislave, uvedený v rozsudku sp. zn. 2 S 380/2006 zo dňa 21.03.2007, potvrdený právnym názorom Najvyššieho súdu SR v rozsudku sp. Zn. 3 Sžh 3/2007 zo dňa 21.01.2009. Vzhľadom na to, že oba súdy sa jednoznačne vyjadrili k posudzovanému konaniu SAK a potvrdili závery úradu, že toto predstavuje porušenie zákona a Zmluvy o fungovaní Európskej Únie a úrad je právnym názorom súdu viazaný, Rada úradu neakceptuje námietky účastníka uvedené v rozklade, týkajúce sa vecného posúdenia jeho konania. 

(15)	Vo vyjadrení k výzve Rady úradu pred vydaním rozhodnutia SAK namietala, že nie je možné odvolávať sa na súdom zrušené rozhodnutia.  

(16)	Rada úradu k tejto námietke uvádza, že aj keď KS BA uvedené rozhodnutia zrušil a NS SR jeho záver potvrdil, urobil tak z dôvodu, že na posúdenie časti konania SAK, týkajúcej sa obmedzenia formy reklamy, mal odlišný názor ako úrad a Rada úradu v zrušených rozhodnutiach. Čo sa však týka rozhodnutia o posúdení ustanovení Advokátskeho poriadku, upravujúcich označenie a obchodné meno advokátskej kancelárie a obsah reklamy, oba súdy potvrdili závery úradu a Rady úradu uvedené v zrušených rozhodnutiach, pričom úrad je právnym názorom súdu viazaný. Z tohto dôvodu je preto možné použiť aj argumentáciu uvedenú v zrušených rozhodnutiach, keďže oba súdy sa s ňou vo svojich rozsudkoch stotožnili.  

(17)	Účastník konania tiež vo vyjadrení k výzve Rady úradu pred vydaním rozhodnutia namietal, že právny názor súdu nebráni tomu, aby úrad po posúdení nových skutočností dospel k iným názorom. 

(18)	K tejto námietke Rada úradu konštatuje, že účastníkom konania uvádzaná  možnosť nie je relevantná pre tento prípad. Po súdnom preskúmaní pôvodných rozhodnutí úradu a Rady úradu súdy nezaviazali úrad na doplnenie dokazovania, ani vo svojich rozsudkoch nevyjadrili žiadne pochybnosti ohľadom posúdenia konania SAK. Rozsudky oboch súdov obsahujú jednoznačné právne názory, ku ktorým súd dospel 
na základe podkladov obsiahnutých v spisovom materiáli. KS BA sa dokonca 
na viacerých miestach svojho rozsudku vyjadril k postupu a rozhodnutiu úradu o pokute, vrátane okolností, ktoré úrad a Rada úradu pri stanovení pokuty zohľadňovali, a to tak, že úrad ani Rada úradu v tomto smere nepochybili. Z tohto dôvodu úrad ani Rada úradu nepovažovala za potrebné dokazovanie dopĺňať, s výnimkou údajov o obrate účastníka konania za zodpovedajúce obdobie na účely stanovenia výšky pokuty tak, aby táto neprekračovala zákonom stanovený limit 10% z obratu. Ani samotný účastník konania nepredložil, resp. nenavrhol vykonanie takých dôkazov, ktoré by boli spôsobilé zmeniť právny názor úradu, resp. Rady úradu.   

(19)	Argumenty SAK uvedené vo vyjadrení k výzve pred vydaním druhostupňového rozhodnutia, že ustanovenia Advokátskeho poriadku nemohli mať obmedzujúci vplyv 
na súťaž, keď ho v praxi v skutočnosti nemali, Rada úradu neakceptuje. Podľa § 4 ods. 1 zákona dohoda a zosúladený postup podnikateľov, ako aj rozhodnutie združenia podnikateľov, ktoré majú za cieľ alebo môžu mať za následok obmedzovanie súťaže, sú zakázané, ak tento zákon neustanovuje inak. V prípade dohôd, ktorých cieľom je obmedzenie súťaže, nie je potrebné ďalej skúmať ekonomický a právny kontext danej dohody, na to, aby bolo možné konštatovať jej zákaz. Pri dohodách, ktorých následkom môže byť obmedzenie súťaže, je potrebné zaoberať sa ekonomickým a právnym kontextom danej dohody na to, aby bolo možné preukázať jej zákaz. V oboch prípadoch však implementácia danej dohody nie je podmienkou pre konštatovanie jej zákazu, t.j. to, že sa následok nedostavil, neznamená, že daná dohoda nie je zakázaná. Inak povedané, dohoda obmedzujúca súťaž je zakázaná bez ohľadu na to, či sa v praxi vôbec implementovala. Skutočnosť, že účastníci dohody ju v praxi neuplatnili, prípadne sa od nej svojou praxou odchýlili, môže byť zohľadnená ako okolnosť vplývajúca 
na výšku pokuty, avšak nie je relevantná pre právne posúdenie konania ako takého. 

3.	Uloženie pokuty

(20)	Rada úradu konštatuje, že prvostupňový orgán správne posúdil závažnosť a dĺžku posudzovaného protiprávneho konania. Rada úradu sa stotožňuje so záverom prvostupňového orgánu, že ustanovenia Advokátskeho poriadku, týkajúce sa obchodného mena a označenia advokátskej kancelárie predstavujú závažné porušenie zákona a ustanovenia upravujúce reklamu sú menej závažným porušením. Rada úradu sa tiež stotožňuje s odôvodnením tohto záveru uvedeného v bodoch 78 až 84 prvostupňového rozhodnutia. Posúdenie závažnosti úradom SAK osobitne nenamietala, jej námietky smerovali k posúdeniu protiprávnosti konania ako takého. 

(21)	Prvostupňový orgán tiež správne posúdil dĺžku protiprávneho konania SAK a to tak, že toto trvá od prijatia posudzovaných ustanovení konferenciou advokátov 19. júna 2004. V čase vydania prvostupňového rozhodnutia posudzované konanie SAK stále trvalo. Rada úradu dopĺňa, že ani počas druhostupňového konania nebol protiprávny stav odstránený, pretože posudzované ustanovenia Advokátskeho poriadku sú stále platné a účinné v nezmenenom znení. Vo výroku prvostupňového rozhodnutia je uvedené, že konanie trvá do vydania prvostupňového rozhodnutia, t.j. do 4.5.2010, keďže prvostupňový orgán zisťoval skutkový stav ku dňu vydania svojho rozhodnutia.  

(22)	Rada úradu však dospela k záveru, že úrad pri posudzovaní výšky pokuty dôsledne nezohľadnil všetky okolnosti relevantné pre jej stanovenie.  

(23)	Ohľadom posudzovaných ustanovení Advokátskeho poriadku, regulujúcich tvorbu a používanie obchodného mena a označenia advokátskej kancelárie, Rada úradu zo spisového materiálu zistila nasledovné:

(24)	Správne konanie voči SAK bolo začaté dňa 02.03.2005 doručením oznámenia o začatí správneho konania (list č. 1144/PMÚ SR/2005) účastníkovi konania. Podnetom pre začatie správneho konania bola sťažnosť z 18.11.2004 od advokátskych kancelárií, ktoré poskytovali svoje služby pod celosvetovo známymi zavedenými označeniami. Tieto spoločnosti poukazovali na novú úpravu obchodného mena a označenia advokátskej kancelárie, prijatú na Konferencii advokátov uskutočnenej 18.-19.06.2004 a prezentovali obavy, že v dôsledku novej úpravy, prijatej SAK, už nebudú môcť svoje služby pod týmito označeniami poskytovať. 

(25)	Po začatí správneho konania úrad SAK oslovil zo žiadosťami o poskytnutie ďalších informácií a vyjadrení. Úmysel SAK neumožniť poskytovanie služieb advokácie tuzemským advokátskym kanceláriám pod celosvetovo známymi zavedenými označeniami je zrejmý aj z listu č. 111/2004-Mgr.Po z 27.12.2004 (spisový materiál č. 6 v rámci pôvodného prvostupňového konania). 

(26)	Počas pôvodného druhostupňového konania Rada úradu doplnila dokazovanie tým, že oslovila spoločnosti Linklaters, s.r.o., Squire Sanders, s.r.o., White & Case, s.r.o., Allen & Overy, s.r.o.. Z vyjadrení týchto spoločností Rada úradu zistila, že tieto boli v dôsledku prijatia nových pravidiel vystavené značnej neistote, keď SAK na ich žiadosti o vyjadrenia sa k používaniu ich označenia a obchodného mena, resp. o zápis do zoznamu advokátov, ktorý vedie komora, nereagovala, resp. reagovala až s odstupom času. Z ich vyjadrení vyplynulo, že SAK zápis do zoznamu vykonala až 
po uplynutí pomerne dlhého času od podania žiadosti zo strany spoločnosti (v prípade dvoch spoločností napr. až po viac ako roku). 

(27)	V pôvodných súdom zrušených rozhodnutiach úradu (rozhodnutie 
č. 2005/KH/1/1/136 z 22.12.2005) aj Rady úradu (rozhodnutie č. 2006/KH/R/2/089 z 03.08.2006) úrad rozhodol, že tieto ustanovenia diskriminujú zahraničné advokátske kancelárie, ktoré chcú poskytovať svoje služby pod zavedenými, celosvetovo známymi menami v Slovenskej republike. Tento záver bol jednoznačne potvrdený aj rozsudkami oboch súdov. 

(28)	Rada úradu konštatuje, že doposiaľ platné znenie Advokátskeho poriadku v časti, týkajúcej sa úpravy obchodného mena a označenia advokátskej kancelárie, predstavuje dohodu obmedzujúcu súťaž. Identifikované porušenie zákona, potvrdené aj rozsudkami oboch súdov, odstránené nebolo. 

(29)	Podľa zistení Rady úradu sa však postup SAK postupne odchyľoval od platného znenia Advokátskeho poriadku v časti súvisiacej s obchodným menom a označením advokátskej kancelárie a úradu už neboli dodatočne doručené žiadne ďalšie sťažnosti ohľadom zápisu do zoznamu. Tieto skutočnosti Rada úradu považuje za potrebné zohľadniť v prospech SAK pri ukladaní pokuty. Z tohto dôvodu Rada úradu dospela k záveru o potrebe primerane znížiť pokutu, uloženú prvostupňovým orgánom. 

Prvostupňový orgán uložil pokutu v sume 5 847,-eur, čo predstavovalo 0,4% z obratu 
za rok 2009. Prvostupňový orgán túto výšku odôvodnil tak, že zodpovedá rozsahu a dĺžke protiprávneho konania. 

Rada úradu týmto rozhodnutím mení rozhodnutie úradu tak, že ukladá pokutu vo výške 3 319,-eur, čo predstavuje 0,22% z obratu SAK za rok 2009. Obrat SAK za rok 2009 predstavuje sumu 1 461 849 eur (list č. 1503/2010, doručený 20.04.2010). Táto pokuta spĺňa podľa názoru Rady úradu svoju preventívnu aj represívnu funkciu a je primeraná posudzovanému protisúťažnému konaniu. 

(30)	Vo výzve pred vydaním druhostupňového konania SAK uviedla, že pokiaľ časový faktor zápisu do zoznamu advokátov úrad považuje za relevantný, je potrebné skúmať aj to, či od okamihu podania žiadosti o zápis tieto spoločnosti poskytovali alebo neposkytovali právne služby a v tomto smere navrhuje doplnenie podkladu rozhodnutia. Opakovane poukazovala tiež na to, že zápis do zoznamu nie je podmienkou vykonávania advokácie. 

(31)	K tejto námietke Rada úradu uvádza nasledovné: 

(32)	Rada úradu sa stotožňuje so záverom úradu, uvedenom v bodoch 81 až 83 prvostupňového rozhodnutia, že zápis do zoznamu advokátov nie je bezvýznamný z hľadiska propagácie danej advokátskej kancelárie. Aj keď zápis do zoznamu nie je podmienkou výkonu advokácie, podmienkou poskytovania advokátskych služieb je dodržiavanie právnych predpisov a predpisov SAK, t.j. aj posudzovaných ustanovení Advokátskeho poriadku. V prípade ich nedodržiavania hrozí advokátovi možnosť disciplinárneho opatrenia zo strany SAK, kam patrí, okrem iného, aj možnosť pozastavenia výkonu advokácie.  

(33)	Treba uviesť, že posudzované ustanovenia advokátskeho poriadku upravujúce použitie obchodného mena a označenia advokátskej kancelárie sú v Advokátskom poriadku formulované úplne jednoznačne a nepochybne zakazujú advokátskym kanceláriám používať celosvetovo zavedené mená. Aj keď SAK postupne svojou praxou používanie takéhoto obchodného mena a označenia advokátskej kancelárie umožnila, jej postup je odlišný od znenia daných ustanovení advokátskeho poriadku. Inými slovami, pokiaľ by určitá advokátska kancelária mala záujem pôsobiť pod celosvetovo zavedeným menom, zo samotného textu Advokátskeho poriadku by zistila, že takýto postup je zakázaný. O možnosti používať takého meno by sa mohla dozvedieť len z praxe SAK, ktorá je odlišná od znenia Advokátskeho poriadku. Takto formulované ustanovenia Advokátskeho poriadku preto mohli mať negatívny vplyv podnikateľov, ktorí by mali záujem na Slovensku pôsobiť pod celosvetovo zavedenými označeniami.  

(34)	Advokátske spoločnosti, ktoré sa na úrad so sťažnosťou obrátili, kontaktovali SAK v čase po prijatí Advokátskeho poriadku a požadovali od SAK vyjadrenie, či je ich označenie v súlade s týmito ustanoveniami.  Z vyjadrení týchto spoločností v spise Rada úradu zistila, že SAK na ich žiadosti o vyjadrenia sa k používaniu ich označenia a obchodného mena, resp. o zápis do zoznamu advokátov, ktorý vedie komora, nereagovala, resp. reagovala až s odstupom času. Z ich vyjadrení vyplynulo, že SAK zápis do zoznamu vykonala až po uplynutí pomerne dlhého času od podania žiadosti 
zo strany spoločnosti (v prípade dvoch spoločností napr. až po viac ako roku). V tom čase teda tieto spoločnosti vôbec nemohli vedieť, ako SAK na ich žiadosti zareaguje, neskoršiu prax SAK nemohli ani predvídať a boli v tomto smere vystavené značnej neistote. Hoci zápis do zoznamu nebol podmienkou výkonu ich advokátskej činnosti, nemali ani istotu, či nebudú zo strany SAK za používanie svojho označenia a obchodného mena disciplinárne potrestané. Časový údaj zápisu do zoznamu Rada úradu vo výzve pred vydaním druhostupňového rozhodnutia a aj v tomto rozhodnutí uvádza v tejto súvislosti a z uvedených dôvodov nepovažuje za potrebné doplniť dokazovanie tak, ako navrhol účastník konania. 
  
(35)	Ohľadom ďalších námietok uvádzaných v rozklade Rada úradu uvádza nasledovné.

(36)	V súvislosti s namietaným porušením zásady zákazu reformatio in peius Rada úradu konštatuje, že k porušeniu tejto zásady postupom úradu nedošlo. Keďže účastník konania namieta porušenie tejto zásady vo viacerých súvislostiach, Rada úradu uvádza nasledovné:

(37)	Čo sa týka vzťahu zrušeného prvostupňového rozhodnutia z roku 2005 a následného rozhodnutia Rady úradu z roku 2006, v tomto prípade bola druhostupňovým orgánom pokuta zmenená z dôvodu, že prvostupňový orgán vychádzal z nesprávnych číselných údajov o obrate SAK. Po získaní správnych údajov Rada úradu zmenila pokutu tak, aby bola primeraná posudzovanému konaniu SAK a aby reálne zodpovedala jej obratu, pričom znížila percento, ktoré predstavovalo výšku pokuty. S týmto postupom sa stotožnil aj KS BA, hoci SAK v žalobe namietala porušenie zásady zákazu reformatio in peius rovnako, ako aj v tomto novom konaní. Možno uviesť vyjadrenie KS BA na str. 9 rozsudku cit.: 

„Súd po preskúmaní spisového materiálu dospel k záveru, že ... zvýšením pokuty nebola žalobcovi spôsobená ujma, pričom súd má za to, že neexistuje príčinná súvislosť medzi podaním rozkladu a zvýšením pokuty. ... prvostupňový orgán pochybil pri stanovení výšky pokuty tým, že pri výpočte zohľadnil nesprávny údaj o obrate žalobcu a tiež vzhľadom na strednú závažnosť protisúťažného konania stanovil pokutu neprimerane vysokým percentom z nesprávne zisteného obratu. ... Rada úradu síce uložila v absolútnom vyjadrení vyššiu pokutu, ... avšak pri zníženom percentuálnom základe.... Spôsob výpočtu uloženej pokuty vyplýva z ustanovenia § 38 ods. 1 v spojení s § 38 ods. 10 ZOHS (zákona). Žalovaný bol povinný uložiť pokutu do 10% z obratu 
za predchádzajúce účtovné obdobie žalobcu. Ustanovenia zákona stanovujú percentuálne vyčíslenia, resp. ohraničenie pokuty a nie konkrétne čísla, preto v konečnom dôsledku odvolací orgán znížil percentuálnu sadzbu a nie konkrétnu sumu.“ 

Rada úradu dopĺňa, že dôvodom takejto právnej úpravy je potreba stanovenia pokuty 
za porušenie ustanovení uvedených v § 38 ods. 1 zákona tak, aby táto bola primeraná jednak posudzovanému protiprávnemu konaniu, a tiež aj plnila preventívnu a represívnu funkciu voči konkrétnemu subjektu, ktorý sa dopustil porušenia zákona. Subjekty, ktoré môžu dané ustanovenia zákona porušiť, sú podnikatelia podľa zákona a ich ekonomická sila a tým aj spôsobilosť ovplyvňovať hospodársku súťaž môže byť v praxi veľmi odlišná, čo má dopad predovšetkým na závažnosť ich konania. Aby uložená pokuta bola spôsobilá naplniť represívnu aj preventívnu funkciu u konkrétneho subjektu, musí byť primeraná jeho ekonomickej sile, čo je v zákone vyjadrené kritériom obratu. Z tohto dôvodu zákonodarca v prípade porušenia ustanovení uvedených v § 38 ods. 1 zákona nezvolil úpravu prostredníctvom stanovenia pevných sadzieb pokút. Porovnanie nominálnych súm uložených pokút tak, ako uvádza účastník konania, je preto podľa názoru Rady úradu irelevantné.

Námietky účastníka konania týkajúce sa vzťahu oboch zrušených rozhodnutí nemožno akceptovať jednak z dôvodu, ktorý uviedol už KS BA a tiež z dôvodu, že po tom, ako oba súdy rozhodnutia úradu a Rady úradu zrušili, úrad bol povinný celou vecou zaoberať sa nanovo, rešpektujúc právny názor súdu. 

(38)	Účastník konania tiež namietal porušenie zásady zákazu reformatio in peius v tom smere, že v novom prvostupňovom rozhodnutí úrad č. 2009/KH/1/1/048 z 23.10.2009 úrad uložil pokutu vo výške 3 319,-eur a po tom, čo Rada úradu toto rozhodnutie zrušila rozhodnutím č. 2010/KH/R/2/009 z 26.02.2010, uložil rozkladom napadnutým rozhodnutím pokutu vo výške 5 847,- eur. 

(39)	K tejto námietke Rada úradu uvádza, že ani takýto postup nemôže predstavovať porušenie uvedenej zásady. Ako je uvedené v zrušovacom rozhodnutí Rady úradu, uloženie pokuty v zrušenom rozhodnutí bolo nepreskúmateľné, pretože úrad si vôbec nezaobstaral podklady o obrate SAK podľa zákona, nezistil a nevyhodnotil dĺžku protiprávneho konania a nebral do úvahy, že podľa právneho názoru súdov sa aj rozsah protiprávneho konania zmenil. Z tohto dôvodu bol úrad povinný uložiť pokutu úplne nanovo, pričom bol úrad tiež viazaný právnym názorom Rady úradu vysloveným v rozhodnutí č. 2010/KH/R/2/009 z 26.02.2010. Skutočnosť, že na základe správne zistených podkladov a údajov pre rozhodnutie o pokute bola uložená pokuta vo vyššej sume ako v pôvodne zrušenom rozhodnutí, nemožno považovať za porušenie zákazu zásady reformatio in peius. Tento záver je plne v súlade s právnym názorom KS BA citovaným v bode 32 tohto rozhodnutia. 

(40)	V konečnom dôsledku však tieto námietky Rada úradu tiež nepovažuje 
za relevantné vzhľadom na to, že týmto rozhodnutím výšku sumy uloženej pokuty znížila. 

(41)	Ohľadom námietok účastníka konania, ktoré okolnosti mal úrad pri ukladaní pokuty zohľadniť, Rada úradu uvádza nasledovný právny názor. 

(42)	Kritériá, ktoré má úrad zohľadniť pri ukladaní pokuty sú stanovené v § 38 ods. 10 zákona. Toto ustanovenie uvádza, ktoré okolnosti je úrad povinný zohľadniť a tiež ďalšie kritériá, ktoré zohľadňuje podľa toho, či sú pre daný prípad relevantné. Keďže § 38 ods. 10 stanovuje kritériá pre uloženie pokút za rôzne typy porušenia zákona, je logické, že niektoré okolnosti je možné vyhodnocovať len pri konkrétnych typoch porušenia (napr. neplnenie dohody obmedzujúcej súťaž v praxi nie je relevantné pre zneužitie dominantného postavenia a pod.). Úrad je teda povinný zohľadniť vždy všetky kritériá, ktoré sú pre daný prípad relevantné, avšak nie vždy všetky kritériá uvádzane v § 38 ods. 10 zákona. Z uvedených dôvodov takýto postup úradu nemôže byť považovaný 
za selektívny v tom zmysle, že by úrad svojvoľne rozhodoval, ktoré kritériá do úvahy vezme a ktoré nie. 

(43)	V tejto súvislosti Rada úradu poukazuje na str. 9 a 10 rozsudku KS BA. Týmto rozsudkom boli síce pôvodné rozhodnutia úradu a Rady úradu zrušené, avšak súd sa v ňom vyjadril aj k okolnostiam, ktoré úrad a Rada úradu zohľadnili pri ukladaní pokuty, pričom tieto sú totožné s okolnosťami, ktoré uviedol aj prvostupňový orgán v rozkladom napadnutom rozhodnutí. Súd v tomto rozsudku považoval skutkový stav pre uloženie pokuty za dostatočne zistený, nezaviazal úrad v ďalšom konaní na žiadne doplnenie dokazovania a svojím právnym názorom potvrdil právne zhodnotenie skutkového stavu úradom a Radou úradu. Rada úradu preto považuje vyjadrenie KS BA za relevantné aj tomto novom konaní. K namietanému selektívnemu postupu úradu súd uviedol cit:

„Súd mal za to, že výška pokuty bola zdôvodnená dostatočnými právne relevantnými skutočnosťami, ktoré boli zhodnotené komplexne a bez akejkoľvek selekcie.“ 

(44)	K namietaným prieťahom v konaní Rada úradu uvádza, že táto námietka nie je opodstatnená. Dĺžku konania na úrade upravujú lehoty na rozhodnutie stanovené v zákone (§ 30 zákona). Lehota na uloženie pokuty je upravená v § 38 ods. 8 zákona. Rada úradu konštatuje, že k prekročeniu týchto lehôt nedošlo. 

(45)	Účastník konania uvádza, že konanie na úrade trvá už piaty rok. Toto tvrdenie nie je presné. Správne konanie bolo začaté dňa 02.03.2005 a ukončené vydaním druhostupňového rozhodnutia 03.08.2006, išlo teda o dĺžku približne 1 roka a 5 mesiacov. Po podaní žaloby a následne odvolania bola vec až do 21.01.2009 (t.j. necelé 3 roky) predmetom súdneho preskúmania, pričom súd na rozhodnutie nemá určené lehoty. Dĺžku súdneho konania úrad neovplyvňuje. Rozsudok NS SR nadobudol právoplatnosť 18.03.2009. Spisový materiál bol úradu po vrátení veci na ďalšie konanie doručený súdom dňa 27.04.2009. Nové prvostupňové rozhodnutie bolo vydané dňa 23.10.2009, Rozhodnutie Rady úradu bolo vydané dňa 26.02.1010 a následne, rozkladom napadnuté rozhodnutie úradu bolo vydané 04.05.2010. Nové konanie 
na úrade trvalo približne 13 mesiacov, resp. 14 mesiacov odo dňa právoplatnosti konečného rozsudku.

(46)	Právo na prerokovanie veci bez prieťahov, na ktoré sa odvoláva aj účastník konania, je zakotvené v čl. 48 Ústavy SR.  Podľa komentára k Ústave SR konanie bez zbytočných prieťahov nie je možné časovo presne ohraničiť. Základným kritériom 
pri hodnotení prieťahov je zložitosť veci, podmienená skutkovým stavom a platnou právnou úpravou konkrétnej veci, v ktorej štátny orgán (súd) koná (Nález ÚS SR sp. Zn. II. ÚS 26/1995 z 25.10.1995, uverejnený pod č. 7/1995 v ZnaU).

(47)	Rovnako, podľa čl. 6 Dohovoru o ľudských právach primeranosť trvania konania sa musí posudzovať podľa okolností prípadu. Treba prihliadať predovšetkým 
na zložitosť veci, správanie účastníka konania a na postup správnych alebo súdnych orgánov. 

(48)	V tomto prípade Rada úradu konštatuje, že konanie na úrade nemožno považovať za neprimerane dlhé vzhľadom na lehoty, ktoré zákon na konanie stanovuje, ani na obvyklú dĺžku konaní na úrade. Väčšina času namietaného účastníkom konania nebola spotrebovaná na konanie na úrade, ale uplynula počas súdneho konania.  Rada úradu preto neakceptuje námietky účastníka konania, že by v tomto prípade došlo k prieťahom v konaní. 

(49)	V tejto súvislosti Rada úradu poukazuje tiež na uznesenie Ústavného súdu I. ÚS 15/06. V tomto rozhodnutí Ústavný súd SR skonštatoval, že účel práva na prerokovanie veci bez zbytočných prieťahov spravidla nie je možné dosiahnuť po právoplatnom skončení napadnutého konania. Rada úradu na základe uvedeného konštatuje, že v predmetnej veci k prieťahom v konaní nemohlo dôjsť, keďže vo veci bolo vydané právoplatné rozhodnutie Protimonopolného úradu a to navyše v lehote ustanovenej zákonom. V danom prípade nejde o situáciu, keď by správny orgán svojou nečinnosťou, alebo nesprávnou činnosťou spôsoboval neúmerné predlžovanie správneho konania. 

(50)	K námietkam ohľadom vyhodnotenia skutočného dopadu na trh na účely stanovenia pokuty Rada úradu uvádza, že vzhľadom na charakter posudzovanej dohody obmedzujúcej súťaž ako dohody, ktorej cieľom je obmedzenie súťaže, nie je potrebné vyhodnocovať jej skutočný dopad na trh. Takéto dohody sú zakázané už na základe svojho škodlivého cieľa, ktorý v sebe obsahuje minimálne potenciál negatívneho dopadu na súťaž. Tento prístup potvrdzuje aj prax Krajského súdu v Bratislave a Najvyššieho súdu SR v prípadoch preskúmavania zákonnosti rozhodnutí úradu a Rady úradu a tiež prax Komisie, potvrdená rozhodnutiami európskych súdov. 

Aj v tejto súvislosti možno uviesť vyjadrenie KS BA na str. 9.10 rozsudku, kde súd uviedol cit: „Dohoda ... je zakázaná, pokiaľ spĺňa podmienku, že obmedzuje hospodársku súťaž alebo ju môže potenciálne obmedziť. Podobný záver vyplýva aj z rozsudku Európskeho súdneho dvora vo veci C-56/64 Grundig/Consten, v ktorom je uvedené, že kartelová dohoda alebo obmedzenie kartelovou dohodou sa môže prejaviť v cieli dohody alebo v dopade, ktorý má na hospodársku súťaž. Protisúťažné dohody, i keď ešte neboli aplikované, sú zakázané. V zmysle uvedeného je pre posúdenie rozhodnutia združenia podnikateľov ako protisúťažnej dohody dostatočné konštatovanie, že toto rozhodnutie mohlo mať za následok obmedzenie súťaže, t.j. malo alebo mohlo mať potencionálne súťažný dopad na iných súťažiteľov. Toto konštatovanie je dostačujúce aj bez skúmania a vyhodnocovania konkrétneho, resp. skutočného dopadu na trh. Súd má za to, že skutočnosť, či protisúťažné rozhodnutie združenia podnikateľov bolo skutočne v praxi realizované alebo nie, nie je dôležité, nakoľko zakázaným rozhodnutím združenia by bolo i odsúhlasenie uskutočnenia jednostranného úkonu spôsobilého budúcu súťažnú politiku členov združenia identifikovať bez toho, aby k skutočnej realizácii takéhoto úkonu došlo.“ 

(51)	V tomto prípade teda prvostupňový orgán nebol povinný skúmať skutočný dopad konania SAK na trh, avšak ak by sa skutočný negatívny dopad tejto dohody prejavil, malo by to vplyv na zvýšenie sankcie. 

(52)	Skutočnosť, že SAK zákon opakovane neporušovala, nie je dôvodom na zníženie sankcie. Naopak, pokiaľ by sa účastník konania dopustil recidívy, bolo by to dôvodom na zvýšenie sankcie.

(53)	Rada úradu neakceptuje ani námietku účastníka, že úrad je pri stanovení pokuty povinný ako poľahčujúcu okolnosť zohľadniť nezískanie majetkového prospechu. Zákon uvádza v § 38 ods. 10 kritériá, ktoré úradu slúžia na stanovenie výšky pokuty. Majetkový prospech nie je obligatórnym kritériom pre stanovenie pokuty. Úrad ho vyčísľuje tam, kde je to vzhľadom na povahu porušenia objektívne možné, čo nie je tento prípad. Majetkový prospech však nepredstavuje okolnosť, ktorá by priamo ovplyvňovala výšku pokuty, t.j. nejde o priťažujúcu/poľahčujúcu okolnosť v prípade jeho nedosiahnutia. Pokiaľ je možné majetkový prospech vyčísliť, účelom takéhoto vyčíslenia je porovnanie, či úradom stanovená pokuta majetkový prospech z protiprávneho konania prevyšuje, pretože iba vtedy pokuta plní svoju preventívnu a represívnu funkciu. V inej súvislosti vyčíslenie majetkového prospechu nemá význam. 

(54)	Skutočnosť, že prijatie Advokátskeho poriadku sa uskutočnilo na Konferencii advokátov, išlo o demokratický postup a výraz práva na samosprávu, nie je možné vyhodnotiť ako okolnosť svedčiacu v prospech účastníka konania. Zmyslom samosprávy je možnosť daných subjektov zvoliť si pre nich najvhodnejšiu úpravu, teda nejde o právne normy stanovené direktívne štátom. Samosprávne normy však nesmú byť v rozpore s platnou legislatívou. V tomto prípade naopak situácia svedčí v neprospech účastníka konania, ktorý si aj napriek tomu, že SAK je združením advokátov, ktorí by mali byť subjektmi znalými práva, zvolil riešenie v rozpore s platnou legislatívou, t.j. so súťažným právom.  

(55)	Účastník konania uvádza, že k prijatiu predmetných ustanovení viedli SAK legitímne dôvody, konkrétne ochrana klienta. Táto námietka súvisí so samotným posúdením protiprávnosti konania. Touto otázkou sa zaoberali oba súdy pri preskúmaní pôvodných zrušených rozhodnutí a dospeli k záveru, že posudzované obmedzenia nie sú primerané záujmu, ktorý mali chrániť. Úrad pri vydaní rozkladom napadnutého rozhodnutia postupoval podľa právneho názoru súdu. Rada úradu konštatuje, že táto námietka nesúvisí s posúdením výšky pokuty. 

(56)	Vzhľadom na vyššie uvedené Rada úradu na svojom zasadnutí dňa 
6. augusta 2010 rozhodla tak, ako je uvedené vo výroku tohto rozhodnutia. 

Poučenie: 

	Proti tomuto rozhodnutiu sa podľa § 61 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov nemožno odvolať. Proti tomuto rozhodnutiu možno podať žalobu podľa § 247 Občianskeho súdneho poriadku na Krajský súd v Bratislave do dvoch mesiacov od jeho doručenia.  

			
	                                                                        Daniela Zemanovičová
                                                                                       podpredsedníčka 
                                                                        Rady Protimonopolného úradu  SR

Rozhodnutie sa doručí:

1.	Mgr. Marek Benedik, advokát, Advokátska kancelária, Rudnayovo námestie č. 6, 811 01 Bratislava
2.	Protimonopolný úrad SR, odbor dohôd obmedzujúcich súťaž, Drieňová 24, 826 03 Bratislava.