PROTIMONOPOLNÝ ÚRAD SLOVENSKEJ REPUBLIKY

  ROZHODNUTIE

Číslo: 	2006/KH/R/2/089	               Bratislava  03.august 2006	

Rada Protimonopolného úradu Slovenskej republiky v Bratislave, ako orgán príslušný na konanie podľa § 18 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov, v správnom konaní č. 0022/OD/2005, podľa § 59 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov 

                                              mení

rozhodnutie Protimonopolného úradu Slovenskej republiky, odboru dohôd obmedzujúcich hospodársku súťaž č. 2005/KH/1/1/136 zo dňa 22. decembra 2005  nasledovne:

Advokátsky poriadok Slovenskej advokátskej komory, Kolárska 4, 813 42 Bratislava schválený konferenciou advokátov dňa 19. júna 2004 v Bratislave je v nasledovných ustanoveniach:

a)	Ustanovenie § 37 ods. 4 Advokátskeho poriadku v znení:

„Obchodné meno advokátskej kancelárie, ktorá poskytuje právne služby nesmie byť zameniteľné s obchodným menom advokátskej kancelárie alebo obchodnej spoločnosti poskytujúcej právne služby na území Slovenskej republiky i mimo územia Slovenskej republiky“

v časti týkajúcej sa územia mimo Slovenskej republiky;
 
b)	Ustanovenie § 37 ods. 5 Advokátskeho poriadku v znení:

„Označenie advokátskej kancelárie nesmie obsahovať priezvisko fyzickej osoby, ktorá nie je a nikdy ani nebola spoločníkom“;
c)	Ustanovenie § 38 Advokátskeho poriadku v znení:

„(1)	Advokát, združenie a spoločnosť môže verejnosť informovať o poskytovaní právnych služieb a výkone svojho povolania s uvedením nasledujúcich skutočností:
a)	označenie kancelárioe a sídlo advokáta, združenia alebo spoločnosti s prípadným situačným náčrtkom, kontaktné údaje (telefón, mobil, fax, e-mail). Možno sa tiež prezentovať osobnou fotografiou, fotografiou so spoločníkmi, koncipientami a pod.,
b)	osobnostný profil advokáta alebo advokáta – účastníka alebo advokáta spoločníka (dátum narodenia, vzdelanie, prax, jazykové znalosti, údaj o zápise do zoznamu advokátov), údaje o koncipientoch a odborných zamestnancoch advokáta alebo spoločnosti,
c)	odborné zameranie; informácia o odbornom zameraní nesmie vyzdvihovať osobné vlastnosti a profesionálne kvality advokáta alebo advokáta – účastníka alebo advokáta – spoločníka, výhodnosť podmienok poskytovania právnych služieb, zdôrazňovať špecializáciu v určitom právnom odbore a pod., 
d)	údaje o spolupráci s inými advokátmi, združeniami, zahraničnými združeniami a spoločnosťami.

(2)	Informácie môžu byť uverejnené na
a)	webovských stránkach,
b)	informačných materiáloch, ktoré nesmú byť verejne prístupné mimo priestorov advokátskej kancelárie.“

d)	Ustanovenie § 41 ods. 1 písm. d) Advokátskeho poriadku v znení:

„(1)	Advokát, združenie alebo spoločnosť si nesmie prostredníctvom tretích osôb robiť reklamu 
d)	na reklamných plochách, pútačoch, a podobných prostriedkoch reklamy, ani v televíznom alebo rozhlasovom vysielaní alebo vo filme.“  

v spojení s § 41 ods. 2 Advokátskeho poriadku v znení:

„Ustanovenia predchádzajúceho odseku a § 38 a 39 platia primerane aj na reklamu uskutočňovanú prostredníctvom všetkých druhov médií, telefónu, faxu, počítačových sietí, internetu a každej formy sponzoringu.“

podľa Článku 81 Zmluvy o založení ES dohodou, ktorá môže ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a ktorej cieľom alebo výsledkom je vylúčenie, obmedzenie alebo narušenie hospodárskej súťaže a preto je zakázaná a zároveň je dohodou obmedzujúcou súťaž podľa § 4 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov, ktorá je podľa § 4 ods. 4 tohto zákona zakázaná.  

3. 	Podľa § 2 ods. 3 v spojení s § 38 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov za uzatvorenie dohody obmedzujúcej súťaž uvedenej v bode 1. výrokovej časti tohto rozhodnutia ukladá Protimonopolný úrad Slovenskej republiky podnikateľovi Slovenská advokátska komora, Kolárska 4, 813 42 Bratislava peňažnú pokutu vo výške 100 000,- Sk (slovom stotisíc slovenských korún), ktorú je povinný uhradiť do 15 dní odo dňa nadobudnutia právoplatnosti tohto rozhodnutia na účet Protimonopolného úradu Slovenskej republiky vedený v Štátnej pokladnici Bratislava č. 7000060793, 8180 ŠP, KS 1118, VS 089.

Odôvodnenie:

	Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, odbor dohôd obmedzujúcich súťaž (ďalej len „úrad“) v správnom konaní č. 0022/OD/2005 vydal dňa 22.12.2005 rozhodnutie č. 2005/KH/1/1/136 (ďalej len „prvostupňové rozhodnutie“). V predmetnom rozhodnutí rozhodol o tom, že vymedzené časti Advokátskeho poriadku Slovenskej advokátskej komory, Kolárska 4, 813 42 Bratislava, schváleného konferenciou advokátov dňa 19. júna 2004 v Bratislave (ďalej len „AP“) sú dohodou obmedzujúcou súťaž podľa Článku 81 Zmluvy o založení ES (ďalej len „čl. 81“), ktorá môže ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a ktorej cieľom alebo výsledkom je vylúčenie, obmedzenie alebo narušenie hospodárskej súťaže a preto je zakázaná a zároveň je dohodou obmedzujúcou súťaž podľa § 4 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon“), ktorá je podľa § 4 ods. 4 tohto zákona zakázaná. 

Za uzatvorenie dohody obmedzujúcej súťaž zároveň Slovenskej advokátskej komory, Kolárska 4, 813 42 Bratislava (ďalej len „SAK“) uložil pokutu vo výške 50 000,- Sk.  

	Proti tomuto rozhodnutiu podala SAK prostredníctvom svojho právneho zástupcu, Mgr. Mareka Benedika, advokáta, Rudnayovo nám. č. 6, 811 01 Bratislava (ďalej len „právny zástupca“)  v zákonom stanovenej lehote rozklad (list ev. pod č. 65/2006, doručený dňa 05.01.2006), v ktorom žiadala zrušenie predmetného rozhodnutia úradu a vrátenie veci prvostupňovému orgánu na ďalšie konanie. V rozklade uviedla nasledovné pochybenia úradu: 

1.	Neúčinnosť doručenia rozhodnutia

Dňa 21.12.2005 právny zástupca účastníka konania úradu faxom oznámil, že prevzal zastupovanie SAK. V súlade s § 19 ods. 1 správneho poriadku išlo o účinné oznámenie. Podanie bolo doplnené písomne dňa 22.12.2005 osobným doručením spolu s plnomocenstvom. Úrad mal teda už pred vydaním rozhodnutia vedomosť o tom, že účastník konania si zvolil právneho zástupcu a preto mal umožniť účastníkovi riadne obhajovať svoje práva a záujmy a vyčkať na doplnenie podania a predloženie originálu plnomocenstva. V každom prípade už v deň vydania rozhodnutia (22.12.2005) disponoval úrad aj originálom plnomocenstva. V súlade s § 28 ods. 3 zákona malo byť teda rozhodnutie doručené právnemu zástupcovi, a nie účastníkovi konania. Rozhodnutie bolo právnemu zástupcovi riadne doručené dňa 04.01.2005, a preto lehota na podanie rozkladu plynie až od tohto dňa.

2.	Neumožnenie riadnej obhajoby práv a záujmov účastníka konania

Dňa 21.12.2005 právny zástupca účastníka konania úradu faxom oznámil, že prevzal zastupovanie SAK. Obsahom tohto podania bola žiadosť právneho zástupcu o nahliadnutie do spisu za účelom na to nadväzujúceho zaujatia stanoviska v predmetnej veci, žiadosť o oboznámenie sa so stanoviskom Európskej komisie, požiadal o prejednanie podľa čl. 48 ods. 2 Ústavy SR a súčasne oznámil, že bude mať návrhy na doplnenie dokazovania. Úrad mal teda už pred vydaním rozhodnutia vedomosť o tom, že účastník konania si zvolil právneho zástupcu a preto mal umožniť účastníkovi riadne obhajovať svoje práva a záujmy vyčkať s rozhodnutím na doplnenie podania a predloženie originálu plnomocenstva a umožniť účastníkovi konania realizovať jeho právo na právnu pomoc. Pre úplnosť uvádzame, že účastník konania má právo na právnu pomoc v každom štádiu konania, a teda aj pred vydaním rozhodnutia, čo vyplýva z čl. 47 ods. 2 Ústavy SR, ktorý garantuje právo na právnu pomoc už od začiatku konania. Túto vadu teda nemožno napraviť tým, že úrad umožní realizovať účastníkovi konania jeho právo neskôr, napr. v konaní o rozklade. Neexistoval žiaden relevantný dôvod pre taký postup úradu, aký zvolil, pretože listom č.  6692/PMÚ SR/2005 zo dňa 02.12.2005 bola lehota na vydanie rozhodnutia predĺžená až do 02.02.2006.

3.	Porušenie zákazu dohôd obmedzujúcich súťaž

Je právomocou a úlohou SAK záväzným spôsobom upraviť pravidlá čestnej a korektnej súťaže advokátov, čo je v súlade s princípom výkonu záujmovej samosprávy a s § 66 ods. 5 zákona č. 586/2003 o advokácii v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon o advokácii“) v spojení s § 69 ods. 1 písm. b) zákona o advokácii. Právomocou a úlohou SAK je totiž v súlade so zákonom o advokácii vydávať predpisy SAK, ktoré schvaľuje Konferencia advokátov (§ 66 ods. 5 zákona o advokácii v spojení s § 69 ods. 1 písm. b) zákona o advokácii). Z ustanovenia § 69 ods. 1 písm. b) zákona o advokácii vyplýva oprávnenie Konferencie advokátov rozhodovať o všetkých základných otázkach advokátov, a to aj prijímaním predpisov SAK, vrátane Advokátskeho poriadku. Právomoc rozhodovať o všetkých základných otázkach advokátov nesporne zahŕňa aj právomoc záväzným spôsobom upraviť pravidlá čestnej a korektnej súťaže advokátov. Odôvodnenie prvostupňového rozhodnutia obsahuje len všeobecné argumenty o úprave reklamy a o tom, že ustanovenia Advokátskeho poriadku porušujú zákaz dohôd obmedzujúcich súťaž. Odôvodnenie sa však nezaoberá jednotlivými ustanoveniami Advokátskeho poriadku a tým, prečo porušujú zákaz dohôd obmedzujúcich súťaž. Úrad sa ďalej nevysporiadal s obranou účastníka konania v tom zmysle, že prijatím predmetných ustanovení Advokátskeho poriadku sledoval legitímny účel, a to ochranu spotrebiteľov, v danom prípade klientov.

4.	K jednotlivým ustanoveniam AP posudzovaným prvostupňovým orgánom  

Prvé citované ustanovenie AP (§ 37 ods. 4, § 37 ods. 5 a § 38 ods. 1 písm. c) AP) špecifikuje princíp čestnosti a svedomitosti pri plnení povinností advokáta implicitne obsiahnuté v § 3 ods. 4 zákona o advokácii. Označenie advokátskej kancelárie (nie obchodné meno, pretože advokátska kancelária nemá obchodné meno) nesmie byť zameniteľné s označením advokátskej kancelárie alebo obchodnej spoločnosti poskytujúcej právne služby na území SR i mimo územia SR. Predmetné ustanovenie je potrebné vykladať v kontexte so súvisiacimi ustanoveniami AP, a to najmä v kontexte s ustanoveniami upravujúcimi obsah označenia advokátskej kancelárie (§ 37 ods. 1, 2, 3 AP). Je teda zrejmé, že ustanovenie ods. 4 § 37 AP logicky nadväzujúce na ods. 1, 2, 3 § 37 AP nezakazuje, aby bola advokátska kancelária označená menom a priezviskom advokáta alebo obchodným menom obchodnej spoločnosti. V kontexte uvedeného z neho vyplýva len zákaz, aby bolo takého označenie zameniteľné s označením inej advokátskej kancelárie alebo obchodnej spoločnosti, a to v legitímnom záujme klienta, ktorý by mohol byť zameniteľným označením uvedený do omylu. Ustanovenie teda nebráni oprávnenému používaniu obchodného mena obchodnej spoločnosti, a to ani obchodných spoločností, ktoré dali úradu podnet na začatie konania. Ustanovenie len bráni nečestnému ťaženiu z dobrej povesti iných poskytovateľov právnych služieb a chráni klienta pred nepoctivým konaním. A to nie je a ani nemôže byť v rozpore s princípmi hospodárskej súťaže.

Uvedené sa mutatis mutandis týka aj ustanovenia ods. 5 § 37 AP, podľa ktorého označenie advokátskej kancelárie nesmie obsahovať priezvisko osoby, ktorá nie je a nikdy ani nebola spoločníkom. Ak je povinnosťou advokáta, združenia resp. spoločnosti označiť kanceláriu obchodným menom ( § 37 ods. 1, 2, 3 AP), a ak AP a ani iný predpis SAK nebráni v tvorbe obchodného mena, tak potom ustanovenie nebráni ani označeniu kancelárie obchodným menom, ktoré prípadne obsahuje meno a priezvisko osoby, ktorá v skutočnosti nebola a nie je spoločníkom. Advokátsky poriadok teda ani v označení kancelárie nebráni spoločnosti manifestovať príslušnosť k medzinárodnej sieti osôb poskytujúcich právne služby. Označenie kancelárie spoločnosti musí obsahovať obchodné meno a môže obsahovať mená a priezviská spoločníkov. Zákaz, aby popri obchodnom mene boli uvádzané aj mená a priezviská osôb, ktoré nie sú spoločníkmi, je legitímny, pretože bráni nepravdivému informovaniu klienta.

Druhé citované ustanovenie (§ 38 ods. 2 AP) vymedzuje médiá, kde môžu byť informácie o činnosti advokáta (a ďalších poskytovateľoch právnych služieb) obsiahnuté. Vychádzajúc z právneho názoru úradu, postrádame dôvod, pre ktorý je v rozpore so zákazom dohôd obmedzujúcich súťaž i ustanovenie o tom, že informácie môžu byť uverejnené na (i) webovských stránkach a (ii) informačných materiáloch. Tento dôvod nevyplýva ani z odôvodnenia rozhodnutia. Právnemu názoru úradu korešponduje len aprobácia ustanovenia: „ktoré nesmú byť verejne prístupné mimo priestorov advokátskej kancelárie“, ustanovenie § 38 ods. 2 AP si inak zachováva svoj účel a význam. Výrok rozhodnutia v tejto časti za nesúladné so zákazom dohôd obmedzujúcich súťaž označil aj také ustanovenia, ktoré sú oddeliteľné a ktoré v rozpore s týmto zákazom nie sú.

Tretie citované ustanovenie (§ 41 ods. 1 písm. a), b), c) a § 41 ods. 2 AP) okrem iného zakazuje reklamu, ktorá je svojím obsahom a formou v rozpore s predpismi komory. Citované ustanovenie si zachováva svoj zmysel a účel aj po odhliadnutí od ďalších ustanovení § 41 AP, ktoré predstavujú samostatné skutkové podstaty. Výrok rozhodnutia v podstate odopiera SAK záväzným spôsobom upraviť pravidlá čestnej a korektnej súťaže advokátov, čo je v rozpore s princípom výkonu záujmovej samosprávy a najmä v rozpore s § 66 ods. 5 zákona o advokácii a § 69 ods. 1 písm. b) zákona o advokácii. Úlohou a oprávnením SAK je totiž v súlade so zákonom o advokácii vydávať predpisy komory, ktoré schvaľuje Konferencia advokátov. Z ustanovenia § 69 ods. 1 písm. b) zákona o advokácii vyplýva oprávnenie Konferencie advokátov rozhodovať o všetkých základných otázkach advokátov, a to aj prijímaním predpisov SAK vrátane AP. Právomoc rozhodovať o všetkých základných otázkach advokátov nesporne zahŕňa aj záväzným spôsobom upraviť pravidlá čestnej a korektnej súťaže advokátov. SAK tak aj prijatím AP urobila, čím najmä sledovala ochranu klientov. V tejto súvislosti uvádzame, že úprava pravidiel čestnej a korektnej súťaže vždy bola upravovaná predpismi stavovskej komory advokátov a tak je tomu aj v zahraničí.

5.	K výške uloženej pokuty

	Účastník konania namietal nedostatočné odôvodnenie uloženej pokuty. Uviedol, že úrad nebral do úvahy nasledovné skutočnosti: posudzovaná dohoda nemala žiaden skutočný dopad na trh, SAK sa nedopustila opakovaného porušenia zákona, nezískala majetkový prospech, SAK za porušenie posudzovaných ustanovení AP žiadneho advokáta nikdy nepostihla, posudzované ustanovenia AP boli prijaté demokraticky a sú výrazom samosprávy advokátov. Úrad tiež nebral do úvahy legitímne dôvody, ktoré SAK viedli k prijatiu predmetných ustanovení AP. 

6.	Ďalšie námietky

Okrem uvedeného účastník konania namietal porušenie čl. 48 ods. 2 Ústavy SR, podľa ktorého má každý právo, aby sa jeho vec verejne prerokovala bez zbytočných prieťahov a v jeho prítomnosti a aby sa mohol vyjadriť ku všetkým vykonávaným dôkazom.  Podľa názoru účastníka konania bolo povinnosťou úradu umožniť účastníkovi konania už v konaní na prvom stupni realizáciu práva podľa čl. 48 ods. 2 Ústavy SR v uvedenom rozsahu, čo neurobil, a preto došlo k porušeniu Ústavy SR. 

Dňa 09.02.2006 bolo Rade Protimonopolného úradu Slovenskej republiky (ďalej len „Rada úradu“) doručené doplnenie rozkladu, v ktorom účastník konania opätovne poukazoval na princípy výkonu záujmovej samosprávy a tým na právomoc a úlohu SAK záväzným spôsobom upraviť pravidlá čestnej a korektnej súťaže advokátov a v rámci nich aj etické princípy advokátskeho povolania. Uviedol dôvody regulácie výkonu advokátskeho povolania, ktoré sú rozobraté jednotlivo pri konkrétnych posudzovaných ustanoveniach AP. Účastník konania tiež poukazoval na právnu úpravu regulácie výkonu advokátskeho povolania v niektorých členských krajinách EÚ a tiež na správu  Európskej komisie o hospodárskej súťaži v oblasti poskytovania profesných služieb zo dňa 09.02.2004 (ďalej len „Správa komisie“).  

	Rada úradu preskúmala rozkladom napadnuté rozhodnutie, oboznámila sa so spisovým materiálom s ním súvisiacim, s obsahom rozkladu,  ako aj s ďalšími skutočnosťami a dospela k nasledovným záverom.

1.	Definícia relevantného trhu	

Rada úradu sa stotožňuje so zadefinovaním tovarového a priestorového relevantného trhu tak, ako je uvedené v prvostupňovom rozhodnutí, t.j. ako relevantného trhu poskytovania služieb advokácie na území Slovenskej republiky.  

	Vo vyjadrení k výzve pred vydaním rozhodnutia (list ev. pod č. 2873/2006, doručený dňa 13.06.2006) SAK k uvedenému namietala, že prvostupňové rozhodnutie je v tomto smere nepreskúmateľné, keďže úrad neuviedol, prečo úprava podľa § 37 ods. 4, 5 AP bráni v používaní obchodného mena zahraničných advokátov alebo v používaní označenia určitej medzinárodnej siete poskytujúcej právne služby pod jednotným názvom. V nadväznosti na uvedené SAK namietala, že ani záver Rady o obmedzujúcom charaktere ustanovenia len v časti týkajúcej sa územia mimo SR nesprevádza žiadna relevantná argumentácia a preto SAK nemôže uviesť žiadne relevantné vyjadrenie ani navrhnúť ďalšie dôkazy. 

	K tejto námietke Rada úradu uvádza, že samotná definícia relevantného trhu nijako nesúvisí s posúdením konkrétnej protisúťažnej praktiky. Cieľom definovania relevantného trhu je vymedzenie hraníc, kde prebieha súťaž. Relevantný trh vyjadruje trh, kde sa stretáva ponuka a dopyt po tovaroch alebo službách, ktoré sú schopné uspokojiť potreby užívateľa a sú mu zároveň územne dostupné. Pri definovaní relevantného trhu úrad vychádza z § 3 ods. 3, 4, 5 a 6 zákona. Relevantným kritériom pri vymedzení tovarov a priestoru, kde prebieha samotná súťaž, je zastupiteľnosť tovarov a služieb a nie posudzovaná protisúťažná praktika ako taká. Rada úradu preto túto námietku účastníka konania pri definícii relevantného trhu nemohla zohľadniť. 

	Hoci sa rada úradu stotožňuje s vymedzením relevantného trhu prvostupňovým orgánom, považuje odôvodnenie prvostupňového rozhodnutia v tejto časti za nedostatočné a nesprávne a preto ho v tejto časti nahrádza. 

	Predmetom ponuky a dopytu je v tomto prípade poskytovanie právnej pomoci, ktorá sa prakticky realizuje výkonom advokácie. Advokácia pomáha uplatňovať ústavné právo fyzických osôb na obhajobu a chrániť ostatné práva a záujmy fyzických a právnických osôb. Advokáciou sa rozumie zastupovanie klientov v konaní pred súdmi, orgánmi verejnej moci a inými právnymi subjektami, obhajoba v trestnom konaní, poskytovanie právnych rád, spisovanie listín o právnych úkonoch, spracúvanie právnych rozborov, správa majetku klientov a ďalšie formy právneho poradenstva a právnej pomoci, ak sa vykonáva sústavne a za odmenu. 

Právne služby na území SR poskytujú advokáti  a ďalšie osoby stanovené v zákone o advokácii. Poskytovanie týchto služieb je nezastupiteľné s inými druhmi právnej pomoci, pretože aj keď určité čiastočné druhy právnej pomoci môžu poskytovať aj iné osoby podľa osobitných predpisov (napr. notári, patentoví zástupcovia, daňoví poradcovia a pod.), komplexné služby advokácie môžu poskytovať len advokáti podľa zákona o advokácii. 
		
K súbehu dopytu a ponuky teda dochádza medzi klientami – žiadateľmi o právnu pomoc, ktorá sa v praxi realizuje výkonom advokácie a poskytovateľmi týchto služieb, ktorými sú advokáti podľa zákona o advokácii. Predmetom súbehu dopytu a ponuky a teda tovarovým relevantným trhom je poskytovanie služieb advokácie.

Z priestorového hľadiska vymedzenia relevantného trhu sa Rada úradu taktiež stotožňuje so záverom prvostupňového orgánu. Odôvodnenie tejto časti rozhodnutia dopĺňa v tom smere, že homogenita poskytovania advokátskych služieb je v tomto prípade daná predovšetkým právnym predpisom upravujúcim jej výkon, ktorým je zákon o advokácii, platný a účinný na území SR.

2.	Dohoda obmedzujúca súťaž 

Rada úradu dospela k záveru, že odôvodnenie protisúťažného charakteru jednotlivých ustanovení AP prvostupňovým orgánom nemožno považovať za dostatočné a preto v tomto smere dopĺňa odôvodnenie rozhodnutia. Zároveň vyhodnotila posúdenie AP čiastočne odlišne od prvostupňového orgánu. 

2.1	Všeobecne k problematike regulácie výkonu advokácie 

	Účastník konania v tejto súvislosti namietal, že advokácia je výkonom povolania, ktorý sa vyznačuje mnohými osobitosťami a ktorého výkon je spojený s mimoriadnou zodpovednosťou voči klientom, spoločnosti a v konečnom dôsledku aj voči stavovskej organizácii. Klienti sa na advokátov obracajú v situáciách, kedy sú osobitne zraniteľní. Vo väčšine prípadov sa na advokáta obracia laik, ktorý nie je spôsobilý orientovať sa v zložitom právnom systéme SR a nie je teda ani spôsobilý posúdiť mieru odbornosti advokáta. Preto je osobitne dôležité, aby sa vzťah medzi klientom a advokátom založil tak, že klient má možnosť posúdiť seriózne poskytnuté relevantné informácie a nie na základe reklamy vybočujúcej z medzí serióznosti, profesionality, čestnosti a dôstojnosti. Existuje teda objektívny dôvod na to, aby bol výkon reklamy advokátov regulovaný osobitne.  V tejto súvislosti účastník konania poukázal na príklady regulácie reklamy v niektorých členských krajinách EÚ, ako aj na rozsudky Európskeho súdu pre ľudské práva v Štrasburgu, v ktorých súd pripustil uloženie osobitných podmienok a obmedzení pri výkone povolania vrátane slobody prejavu a súťažnej činnosti (napr. Casado Coca proti Španielsku z roku 1994). 

Rada úradu nespochybňuje podstatu záujmovej samosprávy a v rámci nej právomoci a úlohy SAK upravovať pravidlá čestnej a korektnej súťaže advokátov. Právomoc SAK upravovať etické princípy výkonu advokátskeho povolania nie je limitovaná len na podrobnejšiu úpravu niektorých otázok už všeobecne upravených právnymi predpismi (v tomto prípade predovšetkým zákonom o advokácii), ale môže sa vzťahovať aj na oblasti právnymi predpismi vôbec neupravené. Využitie reklamy pri výkone advokácie nie je osobitne upravené v žiadnom všeobecne záväznom právnom predpise, t.j. ani v samotnom zákone o advokácii, ktorý upravuje podmienky výkonu advokácie, ani v právnych predpisoch upravujúcich reklamu (zákon č. 147/2001 Z.z. o reklame a o zmene a doplnení niektorých zákonov a čiastočne Obchodný zákonník).  

V oboch prípadoch však striktne platí požiadavka na súlad normotvornej činnosti SAK s existujúcimi právnymi predpismi. Uvedené sa v plnom rozsahu vzťahuje aj na AP. Z tohto princípu vychádzal prvostupňový orgán a aj Rada úradu, pričom sa v rámci svojej kompetencie zamerali na posúdenie súladu predmetných ustanovení AP so zákonom o ochrane hospodárskej súťaže. 

Rada úradu akceptuje námietku účastníka konania, že výkon advokácie predstavuje osobitný spôsob poskytovania špecifického druhu služieb a preto vyžaduje osobitnú úpravu. Považuje však za potrebné zdôrazniť, že každé obmedzenie, ktoré môže predstavovať obmedzenie hospodárskej súťaže, je potrebné skúmať osobitne z toho hľadiska, či je skutočne nevyhnutné pre riadne poskytovanie týchto služieb a či je zároveň nevyhnutné na ochranu klienta. Na podporu tohto záveru možno uviesť rozsudok Súdu prvej inštancie z 28.03.2001, T-144/99, Institute of Professional Representatives before the European Patent Office/Commission.

Ohľadom Správy komisie, na ktorú v doplnení rozkladu poukazoval   účastník konania, Rada úradu uvádza nasledovné. Správa komisie predstavuje súhrn informácií, týkajúcich sa miery regulácie slobodných povolaní zo súťažného hľadiska. V Správe komisia zaujala postoj k existujúcim obmedzeniam a načrtla možné perspektívy reformovania a modernizácie pravidiel v profesných službách. Základné črty Správy možno zhrnúť nasledovne. Správa vychádza zo zasadnutia Európskej rady v Lisabone v marci 2000, kde bol prijatý program hospodárskej reformy s tým cieľom, aby sa z EÚ do roku 2010 stala najkonkurencieschopnejšia dynamická vedomostná ekonomika na svete. Profesné služby zohrávajú významnú úlohu pri zlepšovaní konkurencieschopnosti európskej ekomoniky, pretože predstavujú vstup pre hospodárstvo a obchod a majú tiež priamy dopad na spotrebiteľov. Komisia poukazuje na výsledky výskumov, ktoré ukázali, že nadmerná regulácia má negatívny dopad na spotrebiteľov. Takéto obmedzenia limitujú súťaž medzi poskytovateľmi služieb, znižujú motiváciu poskytovateľov služieb poskytovať služby na základe nákladovej efektívnosti, znižovať ceny, zvyšovať kvalitu a inovovať služby. Na druhej strane Komisia sumarizovala dôvody, ktoré zvyčajne uvádzajú zástancovia regulácie profesných služieb: asymetriu informácií medzi poskytovateľmi služieb a ich zákazníkmi, externality (dopad služieb na tretie strany) a tiež to, že niektoré profesné služby majú význam pre celú spoločnosť a teda predstavujú verejné statky. Komisia uznala, že istá regulácia v tomto sektore môže mať opodstatnenie, avšak na druhej strane zastáva názor, že v mnohých prípadoch je potrebné a prospešné zaviesť  namiesto tradičných reštriktívnych pravidiel prosúťažné mechanizmy. Každé obmedzenie preto treba preskúmať z hľadiska jeho primeranosti (test proporcionality), pričom dôvody regulácie musia byť objektívne nevyhnutné, jednoznačne formulované, vo verejnom záujme a musia v konkrétnom prípade predstavovať najnižšie možné obmedzenie súťaže. Iba takéto obmedzenia sú rovnako v prospech poskytovateľov, ako aj odberateľov služieb.   

Rada úradu sa stotožňuje s uvedenými závermi a v ich zmysle prehodnotila jednotlivé ustanovenia AP, posudzované prvostupňovým orgánom, nasledovne.  

a)	Ustanovenie § 37 ods. 4 a 5 AP

Rada úradu dospela k záveru, že predmetné ustanovenia AP majú charakter dohody obmedzujúcej súťaž. Ustanovenie § 37 ods. 4 AP Rada úradu na rozdiel od prvostupňového orgánu považuje za obmedzujúce len v časti týkajúcej sa územia mimo Slovenskej republiky. Bez tejto časti totiž toto ustanovenie podľa názoru Rady úradu korešponduje právnej úprave v Obchodnom zákonníku. 

Samotný zákon o advokácii v žiadnom zo svojich ustanovení neupravuje označenie advokátskej kancelárie ani obchodné meno. Právna úprava obchodného mena spoločnosti je upravená v Obchodnom zákonníku, ako správne uviedol aj prvostupňový orgán (str. 8 prvostupňového rozhodnutia). Pokiaľ je súčasťou označenia advokátskej kancelárie obchodné meno spoločnosti, táto úprava sa v plnom rozsahu vzťahuje aj na označenie advokátskej kancelárie. 

Rada úradu sa stotožňuje so záverom prvostupňového orgánu, že takto formulované ustanovenia AP diskriminujú zahraničné advokátske kancelárie, ktoré majú záujem poskytovať aj na Slovensku svoje služby pod zavedenými, celosvetovo známymi menami. Zároveň bránia slovenským advokátom, resp. slovenským advokátskym kanceláriám pôsobiť pod menom zahraničnej advokátskej kancelárie a využívať výhody s tým spojené. Po službách takýchto firiem s medzinárodným pokrytím existuje dopyt najmä zo strany klientov, ktorí sú nadnárodnými spoločnosťami a pôsobia vo viacerých krajinách. V tomto prípade medzinárodne známe a uznávané meno predstavuje konkurenčnú výhodu spojenú s obchodnou povesťou. Uvedené ustanovenia AP podľa názoru Rady úradu bránia využívaniu týchto výhod, čo je v konečnom dôsledku v neprospech klientov, ktorí majú takto sťažený prístup k službám, ktoré požadujú. 

Z vyjadrenia SAK, ako aj z došetrovania vykonaného Radou úradu vyplynulo (zápisnica z podania ústneho vysvetlenia zo dňa 20.04.2006, vyjadrenia niektorých oslovených advokátskych kancelárií), že SAK nebráni používaniu obchodného mena medzinárodných advokátskych kancelárií domácimi firmami a takéto firmy zapisuje do zoznamu, ktorý SAK vedie podľa § 12 ods. 2 zákona o advokácii, pokiaľ SAK predložia súhlas oprávneného subjektu s používaním tohto mena. Rada úradu zdôrazňuje, že takýto postup však jednoznačne nemožno vyvodiť z posudzovaných ustanovení AP, ktoré sa vôbec nezmieňujú o možnosti alebo povinnosti domácej advokátskej kancelárie predložiť SAK súhlas s používaním mena zahraničnej spoločnosti. Zo znenia posudzovaných ustanovení AP jednoznačne vyplýva zákaz akéhokoľvek použitia takéhoto označenia, či už so súhlasom alebo bez súhlasu oprávneného subjektu.  Uvedené odôvodnenie sa vzťahuje aj na ustanovenie § 37 ods. 5 AP, pretože v prípade zahraničných advokátskych kancelárií často obchodné meno tejto spoločnosti tvoria mená fyzických osôb (napr. Allen&Overy, White&Case a pod.)  
 
Právny zástupca vo svojom vyjadrení dňa 20.04.2006 (zápisnica z podania ústneho vysvetlenia) uviedol, že ustanovenia AP a Obchodného zákonníka upravujú rozdielnu matériu. AP obsahuje úpravu označenia advokátskej kancelárie, Obchodný zákonník upravuje obchodné meno obchodnej spoločnosti, ale označenie advokátskej kancelárie neupravuje. Ustanovenia Obchodného zákonníka majú súkromnoprávny charakter, poskytujú ochranu súkromným záujmom a ich aplikácia závisí od vôle dotknutej osoby            (poškodeného). Naopak, ustanovenia AP chránia verejný záujem ( predovšetkým záujem klientov t.j. spotrebiteľov právnych služieb pred klamlivým označovaním advokátskych kancelárií) a umožňujú SAK ako kompetentnému orgánu v odôvodnených prípadoch zasiahnuť. 

Rada úradu  sa s týmto vysvetlením nestotožňuje. Je pravdou, že Obchodný zákonník upravuje len obchodné meno spoločnosti, nie označenie advokátskej kancelárie, avšak pokiaľ je súčasťou označenia advokátskej kancelárie obchodné meno spoločnosti (§ 37 ods. 7 AP), vzťahujú sa ustanovenia Obchodného zákonníka v plnom rozsahu aj na označenie advokátskej kancelárie. 

Ako už bolo uvedené, ustanovenie § 37 ods. 4 AP Rada úradu na rozdiel od prvostupňového orgánu považuje za obmedzujúce len v časti týkajúcej sa územia mimo Slovenskej republiky. Bez tejto časti totiž toto ustanovenie podľa názoru Rady úradu korešponduje právnej úprave v Obchodnom zákonníku a nie je možné považovať ho za obmedzujúce. Vo vzťahu k zahraničným advokátskym kanceláriám však takéto obmedzenie podľa názoru Rady úradu nie je nevyhnutné ani z dôvodu ochrany klientov či verejného záujmu a nespĺňa teda ani požiadavku primeranosti. 

Podľa názoru Rady posudzované ustanovenia AP predstavujú nadmerné a neodôvodnené obmedzenie s negatívnymi dopadmi na hospodársku súťaž. 
 
b)	Ustanovenie § 38 AP

Rada úradu dospela k záveru, že celé ustanovenie § 38 AP má obmedzujúci charakter, nakoľko predstavuje taxatívne stanovenie obsahu informácií, o ktorých môže advokát informovať verejnosť a taktiež taxatívnym spôsobom obmedzuje formu zverejňovania týchto informácií. 

	Z ekonomických teórií vyplýva, že reklama uľahčuje súťaž tým, že informuje klienta o rôznych produktoch a tým mu umožňuje kvalifikovanejšie  rozhodovanie. Obmedzenia reklamy môžu znižovať intenzitu súťaže tým, že zvyšujú náklady na získavanie informácií o rôznych produktoch, čím spotrebiteľom sťažujú prístup k produktu, ktorý najlepšie zodpovedá ich predstavám o kvalite a cene.   
		
	V slovenskom právnom poriadku existujú obmedzenia reklamy, stanovené Obchodným zákonníkom a zákonom o reklame. Obchodný zákonník priamo zakazuje klamlivú reklamu ako súčasť nekalej súťaže a zároveň stanovuje aj právne prostriedky ochrany. Zákon o reklame okrem všeobecných požiadaviek na reklamu osobitne upravuje aj reklamu pri niektorých druhoch tovarov, kde sú potrebné osobitné opatrenia na ochranu klientov (alkoholické nápoje, tabakové výrobky, zbrane  a strelivo a iné). V žiadnom ustanovení však nestanovuje osobitné požiadavky na reklamu pri poskytovaní služieb advokácie. 

	Rada úradu v tejto súvislosti poukazuje na výsledky výskumu, ktoré dokazujú, že práve obmedzenia reklamy môžu mať potenciálne negatívny dopad na súťaž. Za určitých okolností zvyšujú poplatky za poskytovanie takýchto služieb bez pozitívneho efektu na kvalitu poskytovaných služieb. Obmedzenie reklamy ako také nezabezpečuje dostatočnú ochranu pred asymetriou informácií. Naopak, práve pravdivá a objektívna reklama môže spotrebiteľom pomôcť prekonať informačnú asymetriu a umožniť im tak lepšie rozhodovanie pri nákupe danej služby. 

	Účastník konania na podporu svojich záverov o nevyhnutnosti regulácie reklamy pri poskytovaní advokátskych služieb uviedol porovnania právnych úprav v niektorých členských štátoch EÚ (doplnenie rozkladu, list ev. pod č. 657/2006, doručený 09.02.2006). V tomto smere Rada úradu poukazuje na vývoj v niektorých krajinách EÚ, kde za posledné desaťročia došlo k postupnému  uvoľneniu či odstráneniu niektorých obmedzení v reklame. Konkrétne, pri poskytovaní právnych služieb boli obmedzenia reklamy odstránené v Spojenom Kráľovstve už v sedemdesiatych rokoch, v Dánsku v deväťdesiatych rokoch a v posledných rokoch došlo aj k uvoľneniu prísnych obmedzení reklamy v Nemecku. 

Rada úradu nespochybňuje právomoc SAK v rámci výkonu samosprávy upraviť aj osobitné požiadavky na reklamu pri poskytovaní advokátskych služieb a v rámci nej stanoviť aj prípadné obmedzenia, tieto však nesmú byť v rozpore so zákonom o ochrane hospodárskej súťaže. 

	V tomto prípade sa Rada úradu zamerala na posúdenie, či takto formulované obmedzenie reklamy umožňuje spotrebiteľom získať taký rozsah objektívnych, transparentných a overiteľných informácií, ktoré mu môžu napomôcť pri rozhodovaní o výbere poskytovateľa advokátskych služieb. Dospela k záveru, že uvedené ustanovenie AP neumožňuje jednotlivým poskytovateľom advokátskych služieb informovať klientov napr. o cenách za poskytované služby. Právny zástupca účastníka konania síce do zápisnice dňa 20.04.2006 uviedol, že podľa neho je možné takúto informáciu zverejniť, podľa názoru Rady úradu však znenie § 38 ods. 1 AP takýto postup jednoznačne neumožňuje. 

	Ustanovenie § 38 ods. 2 AP reguluje prostriedky, prostredníctvom ktorých môže advokát informovať verejnosť o poskytovaní advokátskych služieb. V tomto smere Rada úradu zastáva rovnaký názor ako ohľadom § 38 ods. 1 AP. Naviac, pokiaľ bude vhodným spôsobom regulovaný obsah reklamy, podľa Rady úradu nie je nevyhnutné reštriktívne regulovať aj jej formu, resp. zužovať ju na uvedené dva komunikačné prostriedky. 

Vzhľadom na uvedené podľa názoru Rady úradu takto úzko formulované taxatívne vymedzenie obsahu a formy reklamy predstavuje neodôvodnené zúženie možností poskytovateľov právnych služieb informovať o poskytovaných službách, nie je ani na prospech spotrebiteľom, pretože im zabraňuje získať maximálny možný rozsah objektívnych informácií, zužuje tiež spôsoby šírenia takýchto informácií a tým im sťažuje rozhodovanie pri výbere poskytovateľa advokátskych služieb. Formulácia § 38 nespĺňa požiadavku primeranosti, predstavuje nadmerné obmedzenie a má preto charakter dohody obmedzujúcej súťaž. Rada úradu vzhľadom na odlišný spôsob posúdenia tohto ustanovenia AP od prvostupňového orgánu zmenila aj zodpovedajúcu časť výroku rozhodnutia. 

c)	Ustanovenie § 41 ods. 1 AP v spojení s § 41 ods. 2 AP

Rada úradu prehodnotila závery prvostupňového orgánu v tom smere, že za obmedzujúce považuje len ustanovenie § 41 ods. 1 písm. d) AP. Ohľadom posúdenia § 41 ods. 1 písm. a) až c) AP Rada úradu dospela k záveru, že takto formulované obmedzenia zabezpečujú objektívnosť, transparentnosť a overiteľnosť informácií (§ 41 ods. 1 písm. b) AP) a teda sú v prospech spotrebiteľov, nezneužívajú určitú nepriaznivú situáciu zákazníka (§ 41 ods. 1 písm. a bod 3 AP) a chránia tiež samotných poskytovateľov služieb a výkon ich povolania, pričom takáto regulácia nemá dopad na súťaž medzi jednotlivými poskytovateľmi služieb.

Ustanovenie § 41 ods. 1 písm. d) AP v spojení s § 41 ods. 2 AP má podľa názoru Rady úradu obmedzujúci charakter, pretože obe tieto ustanovenia podobne ako ustanovenie § 38 ods. 2 AP obmedzujú formy, akými môže advokát sám alebo prostredníctvom tretích osôb propagovať svoje služby. Časť odôvodnenia tohto rozhodnutia týkajúca sa § 38 ods. 2 AP sa rovnako vzťahuje aj na odôvodnenie protisúťažného charakteru týchto dvoch ustanovení AP. 

Rada úradu akceptuje námietku právneho zástupcu, že prvostupňový orgán vo výroku rozkladom napadnutého rozhodnutia nesprávne citoval § 41 ods. 2 AP. 

	Vzhľadom na uvedené skutočnosti Rada úradu zmenila túto časť výroku rozhodnutia. 

3.	Uloženie pokuty

Ohľadom posúdenia závažnosti Rada úradu považuje ustanovenia týkajúce sa úpravy obchodného mena, diskriminujúce zahraničné advokátske kancelárie, za závažné porušenie zákona. Právny zástupca SAK v tejto súvislosti namietal, že SAK v praxi nebránila zahraničným kanceláriám vo voľnej tvorbe obchodného mena a že v praxi nakoniec žiadateľov, ktorí predložili súhlas s používaním obchodného mena, do zoznamu § 12 ods. 2 zákona o advokácii zapísala. 

Právny zástupca účastníka konania tiež zdôraznil, že zápis do tohto zoznamu má len deklaratórny charakter, konštitutívny charakter má zápis spoločnosti do obchodného registra. Zápis do tohto zoznamu nie je podmienkou poskytovania právnych služieb, takže absencia zápisu spoločnosť neobmedzuje v poskytovaní právnych služieb. 

Rada úradu nesúhlasí s touto námietkou. Podmienkou poskytovania právnych služieb advokátmi je aj dodržiavanie právnych predpisov a predpisov komory. V prípade, že advokát porušuje povinnosti vyplývajúce zo zákona o advokácii alebo z predpisov komory (kam patrí aj AP), SAK mu môže v disciplinárnom konaní uložiť disciplinárne opatrenia, kam patrí okrem iného aj pozastavenie výkonu advokácie a vyčiarknutie zo zoznamu advokátov. 

V súvislosti s predmetom tohto správneho konania však Rada úradu zdôrazňuje, že zápis advokátskej spoločnosti do zoznamu má význam najmä z hľadiska možností klientov získať informáciu o poskytovateľoch advokátskych služieb. Tento zoznam vedie SAK, je publikovaný aj na jej internetovej stránke a vzhľadom na limitované možnosti advokátskych spoločností informovať klientov o poskytovaných službách tak predstavuje významný prostriedok prezentácie a zdroj informácií ako pre samotných advokátov, tak aj pre verejnosť. Možno dôvodne predpokladať, že pokiaľ SAK do zoznamu určitú spoločnosť nezapíše, spotrebiteľ má veľmi zúžené možnosti dozvedieť sa, že takáto spoločnosť na trhu vôbec pôsobí. 

Na základe uvedeného Rada úradu konštatuje, že nebolo preukázané priame vylúčeniu takýchto spoločností z pôsobenia na slovenskom trhu, avšak ako už bolo uvedené, postup, ktorý SAK v praxi realizovala priamo z AP nevyplýva a pre prípadných zahraničných záujemcov o pôsobenie na Slovensku mohli takto nejasne formulované ustanovenia AP a prax SAK, ktorá nemá oporu v AP, odradiť od zámeru pôsobiť v SR. O tom, že konanie SAK skutočne spôsobilo neistotu u niektorých poskytovateľov právnych služieb pôsobiacich pod obchodným menom zahraničnej advokátskej spoločnosti, svedčí aj podnet podaný na úrad (list ev. pod č. 5966/2005 zo dňa 18.11.2005, dokument č. 1 v spis. materiáli). Rada úradu preto neakceptuje námietku účastníka konania, že konanie SAK nemalo žiadny skutočný dopad na trh.   

Účastník konania namietal tiež nevyhodnotenie majetkového prospechu SAK z protiprávneho konania. Z charakteru tohto prípadu je zrejmé, že nie je možné vyhodnotiť majetkový prospech SAK z takéhoto protisúťažného konania, keďže SAK ako taká na trhu poskytovania advokátskych služieb nepôsobí a nemá z poskytovania tohto druhu služieb ani prospech.  

Ustanovenie AP regulujúce reklamu spôsobuje zníženie intenzity súťaže na vymedzenom relevantnom trhu,  Rada úradu rovnako ako prvostupňový orgán tieto opatrenia považuje za menej závažné porušenie zákona.

Ohľadom posúdenia dĺžky protiprávneho konania sa Rada úradu stotožňuje so závermi prvostupňového orgánu. 

Rada úradu sa nestotožňuje s vyhodnotením opakovaného porušenia zákona SAK prvostupňovým orgánom. Dve správne konania, ktoré v odôvodnení prvostupňového rozhodnutia úrad uviedol, nesúviseli s týmto správnym konaním, išlo o nepredkladanie informácií, ktoré úrad požadoval za iným účelom a preto ich nemožno v tomto prípade vyhodnotiť ako faktor vplývajúci na výšku pokuty. 

Rada úradu sa zaoberala tiež skutočnosťou, že SAK podľa tvrdenia právneho zástupcu za porušenie posudzovaných ustanovení AP žiadneho advokáta nesankcionovala. Toto podľa jej názoru nemá v kontexte posudzovaného prípadu význam, lebo v prípade ustanovení AP, týkajúcich sa označenia advokátskej kancelárie, nie je možné preukázať, koľko spoločností takýto postup SAK odradil od prípadného pôsobenia pod značkou zahraničnej advokátskej kancelárie a samotný protisúťažný efekt v tomto prípade spočíva už v samotnom nejasnom nastavení pravidiel. Pri ustanoveniach upravujúcich reklamu rovnako nie je podstatné, či bola nejakému advokátovi udelená sankcia za ich nedodržiavanie, lebo tu je dôležitý predovšetkým dopad na spotrebiteľov, ktorí mali obmedzené možnosti získania informácií o poskytovateľoch advokátskych služieb. 

Ostatné námietky účastníka konania k pokute (prijatie AP ako výraz práva na samosprávu a zhodnotenie dôvodov, ktoré SAK k prijatiu posudzovaných  ustanovení AP viedli) sú vyhodnotené v časti odôvodnenia, ktoré sa týka posúdenia protisúťažnej praktiky. 

Rada úradu zistila, že prvostupňový orgán pri stanovovaní výšky pokuty vychádzal z nesprávnych údajov o obrate SAK. V priebehu druhostupňového konania si Rada úradu od účastníka konania vyžiadala správny údaj a z tohto údaju vychádzala aj pri rozhodovaní o výške pokuty.

Prvostupňový orgán po vyhodnotení kritérií pre uloženie pokuty uložil pokutu vo výške 2% z obratu (hoci, ako už bolo uvedené, vychádzal z nesprávnych údajov o obrate účastníka konania). Rada úradu po preskúmaní všetkých zistených skutočností, ktoré majú význam pre uloženie pokuty, konštatuje, že pokuta vo výške 2% z obratu podnikateľa je neprimerane vysoká vo vzťahu k posudzovanému protiprávnemu konaniu. 

Po získaní správnych údajov, z ktorých je potrebné pri uložení pokuty vychádzať, Rada úradu ukladá pokutu vo výške vo výške 100 000,-Sk, ktorá predstavuje 0,4% z obratu SAK. Takúto pokutu považuje za primeranú protiprávnemu konaniu SAK. 

4.	Procesné námietky  

	K námietke účastníka konania, týkajúcej sa neumožnenia riadnej obhajoby svojich práv, Rada úradu konštatuje, že prvostupňový orgán pochybil, keď neakceptoval oznámenie účastníka o tom, že si zvolil právneho zástupcu a že prostredníctvom neho žiada o nahliadnutie do spisu ešte pred vydaním prvostupňového rozhodnutia. Ako je však zrejmé zo spisového materiálu, prvostupňový orgán následne prvostupňové rozhodnutie doručoval opätovne aj právnemu zástupcovi účastníka konania a až od tohto momentu počítal tiež plynutie lehoty na podanie rozkladu. K pochybeniu pri doručovaní prvostupňového rozhodnutia teda nedošlo. 

Ohľadom uplatnenia práva na právnu pomoc Rada úradu uvádza, že v tomto prípade nebol účastník konania ukrátený na svojich právach. Právny zástupca účastníka konania mal široké možnosti vyjadrovať sa k predmetu i priebehu konania pred Radou úradu (písomne i ústne), čo aj využil. V priebehu druhostupňového konania však neuviedol žiadne nové a ani tak závažné skutočnosti, ktoré by odôvodňovali zrušenie rozhodnutia a vrátenie veci na ďalšie konanie prvostupňovému orgánu.  

Na základe uvedených skutočností Rada úradu na svojom zasadnutí dňa 03.08.2006 preto rozhodla tak, ako je uvedené vo výroku tohto rozhodnutia. 

Poučenie :

	Proti tomuto rozhodnutiu sa podľa § 61 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov nemožno odvolať. Proti tomuto rozhodnutiu možno podať žalobu podľa § 247 Občianskeho súdneho poriadku na Krajský súd v Bratislave do dvoch mesiacov od jeho doručenia.  

                                                                   

                                                                      Danica Paroulková
                                                                       predsedníčka
                                         Rady Protimonopolného úradu Slovenskej republiky

Rozhodnutie sa doručí :

1.	Mgr. Marek Benedik, advokát, Rudnayovo nám. č. 6, 811 01 Bratislava
2.	Protimonopolný úrad SR, odbor dohôd obmedzujúcich súťaž