PROTIMONOPOLNÝ ÚRAD SLOVENSKEJ REPUBLIKY

ROZHODNUTIE

Číslo:	2009/DZ/R/2/026	Bratislava 15. mája 2009 	

Rada Protimonopolného úradu Slovenskej republiky v  Bratislave, ako orgán príslušný na konanie podľa § 18 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady 
č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov, v správnom konaní č. 0020/OZ/2005  

                                                zamieta 

podľa § 59 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní v znení neskorších predpisov (správny poriadok) rozklad podnikateľa Slovak Telekom, a.s., Karadžičova 10, 825 13 Bratislava, IČO: 35 763 469 voči rozhodnutiu Protimonopolného úradu Slovenskej republiky, odboru zneužívania dominantného postavenia č. 2008/DZ/2/1/066 zo dňa 14.08.2008 a rozhodnutie potvrdzuje. 

Odôvodnenie:

	Protimonopolný úrad  Slovenskej republiky, odbor zneužívania dominantného postavenia (ďalej len „úrad“), vydal v správnom konaní č. 0020/OZ/2005 dňa 14.08.2008 rozhodnutie č. 2008/DZ/2/1/066, ktorým rozhodol, že:

1. konanie spoločnosti Slovak Telekom, a.s., Karadžičova 10, 825 13 Bratislava, IČO: 35 763 469 (ďalej len „ST, a.s.“), spočívajúce v neposkytovaní prístupu k sústave miestnych vedení, ako k unikátnemu zariadeniu v čase od 01.08.2002 je zneužitím dominantného postavenia podľa § 8 ods. 2 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov  (ďalej len „zákon“) na relevantnom trhu prístupu k miestnym vedeniam a je podľa § 8 ods. 6 tohto zákona zakázané.

2. na základe § 38 ods. 1 zákona ukladá spoločnosti ST, a.s. peňažnú pokutu 
vo výške 885 000 000,- Sk (29 376 618 eur), slovom osemstoosemdesiatpäť miliónov korún, ktorú je povinný uhradiť v lehote 30 dní odo dňa nadobudnutia právoplatnosti tohto rozhodnutia Protimonopolnému úradu Slovenskej republiky 
na účet 7000060793/8180 KS 1118 VS 200821066 vedený v Štátnej pokladnici.“

	Proti tomuto rozhodnutiu podal účastník konania rozklad (list ev. 
pod č. 3656/2008 zo dňa 02.09.2008), v ktorom namietal nasledovné:

1.	Úrad v doplnenom konaní nerešpektoval právny názor Krajského súdu V Bratislave, uvedený v jeho rozsudku 1S 31/2006-126, IČS: 1006200207 zo dňa 27.09.2007 (ďalej len „rozsudok „KS BA“). Nevykonal a nepredložil v doplnenom konaní žiadny nový dôkaz, ktorý by podporoval závery uvedené v rozhodnutí. 

2.	Poskytovanie prístupu k miestnym vedeniam ako k unikátnemu zariadeniu predstavuje nútené obmedzenie vlastníckeho práva a povinnosť, ktorá predstavuje takéto nútené obmedzenie vlastníckeho práva, možno uložiť iba zákonom v súlade s požiadavkami Ústavy SR.

3.	Povinnosť poskytnúť prístup k sústave miestnych vedení nie je možné uložiť na základe zákona o ochrane hospodárskej súťaže. Uloženie paušálnej povinnosti uvoľneného prístupu k účastníckym vedeniam spadá do kompetencie Telekomunikačného úradu SR (ďalej len „TÚ SR“), ktorý jediný má právomoc takúto povinnosť uložiť. Umožnenie prístupu k účastníckym vedeniam predpokladá zákon č. 610/2003 Z. z. o elektronických komunikáciách v znení neskorších predpisov (ďalej len „ZoEK“)

4.	Úrad nesprávne hodnotil konanie ST, a.s. na základe ustanovenia § 8 ods. 2 zákona.

5.	Inštitút sprístupnenia účastníckeho vedenia je nástrojom sektorovo špecifickej regulácie, na ktorý sa všeobecné predpisy o ochrane hospodárskej súťaže nevzťahujú.

6.	Úrad nesprávne a neúplne zistil skutkový stav a zo zistených skutočností vyvodil nesprávne závery.

7.	Pokuta je neodôvodnená, nevhodná a neprimeraná.

8.	Úrad sa dopustil procesných pochybení, ktoré majú vplyv na zákonnosť rozhodnutia.

Rozhodnutie je z vyššie uvedených dôvodov potrebné zrušiť a správne konanie zastaviť.

Rada Protimonopolného úradu Slovenskej republiky (ďalej len „Rada úradu“) preskúmala rozkladom napadnuté rozhodnutie, oboznámila sa so spisovým materiálom s ním súvisiacim, s obsahom rozkladu, ako aj s ďalšími skutočnosťami a doplnila dokazovanie. Oslovila alternatívnych operátorov (ďalej len „AO“), či a ako v skúmanom období prejavovali záujem o prístup k miestnym vedeniam. Spisový materiál bol doplnený o podklady poskytnuté Asociáciou telekomunikačných operátorov (ATO), informácie poskytnuté podnikateľmi Dial Telecom, a.s., Plynárenská 7/B, 821 09 Bratislava, GTS Nextra, a.s., Einsteinova 24, 851 01 Bratislava, SWAN, a.s., Borská 6, 841 04 Bratislava, netPoint, s.r.o., Martinská 49, 821 05 Bratislava, Orange Slovensko, a.s., Prievozská 6/A 821 09 Bratislava, Slovanet, a.s., Záhradnícka 151, 821 08 Bratislava a Mgr. Branislavom Máčajom, advokátom, Karpatská 18, 811 05 Bratislava. Spisový materiál bol doplnený aj o vyjadrenie TÚ SR. 

Účastník opätovne vzniesol námietky aj vo svojom vyjadrení k výzve 
pred vydaním druhostupňového rozhodnutia (list č. 1510/2009 zo dňa 14.04.2009). V tomto podaní zotrval na svojich doterajších námietkach a tiež spochybnil výsledky doplneného dokazovania. Vyjadrenia AO podľa názoru účastníka konania nie sú relevantné, pretože boli buď podané až po tom, ako bola zverejnená referenčná ponuka ST, a.s. (žiadosti Telenor Networks, a.s. a GTS Slovakia s.r.o.), alebo sú neurčité (vyjadrenie Mgr. Máčaja), resp. sa netýkajú prístupu k miestnym vedeniam, ale prístupu k analógovým telekomunikačným okruhom (vyjadrenie Ing. Vigaša). Tieto vyjadrenia preto podľa neho nepredstavujú nový dôkaz, o ktorý by bolo možné oprieť závery úradu. Ďalej účastník konania poukazoval na rozhodnutie predsedníčky úradu č. 2002/DZ/P/2/157 z 30.07.2002, ktoré podľa jeho názoru rieši len služby prenajatých okruhov Analóg Plus a nie prístup k účastníckym vedeniam. Toto rozhodnutie preto nemôže byť v tomto konaní použité ako priťažujúca okolnosť. 

1.	Kompetencia úradu a námietky týkajúce sa ústavnoprávneho rozmeru prípadu 

1.1	Kompetencia	

Rada úradu zistila, že prvostupňový orgán sa otázkou kompetencie úradu v rozkladom napadnutom rozhodnutí podrobne zaoberal. Svoje závery dostatočne a presvedčivo odôvodnil, o čom svedčia body 13-28 odôvodnenia prvostupňového rozhodnutia. Svoje závery oprel o analýzu súťažných a regulačných právnych predpisov SR a podporil ich judikatúrou NS SR, rozhodovacou praxou Európskej Komisie (ďalej len „EK“) a Súdov spoločenstva a tiež analýzou relevantných dokumentov týkajúcich sa vzťahu súťažného a regulačného právneho rámca 
na komunitárnej úrovni. 

	Rada úradu sa stotožňuje so závermi prvostupňového orgánu ohľadne vzťahu regulačných a súťažných predpisov a v tejto súvislosti s rozlíšením kompetencií úradu a príslušného telekomunikačného regulátora – TÚ SR. Skutočnosť, že úrad je oprávnený v predmetnej veci konať a posúdiť ju podľa zákona, nebola spochybnená ani rozsudkom KS BA, hoci ST, a.s. toto v žalobe opakovane namietal.

Úrad, ako všeobecný orgán ochrany hospodárskej súťaže, má vždy kompetenciu intervenovať s cieľom, aby na trhu fungovala efektívna hospodárska súťaž. Túto povinnosť má dokonca aj v situácii, kedy už bolo uložené regulačné rozhodnutie sektorovo špecifickým regulátorom. Základným cieľom, ktorý je úrad povinný sledovať, je odstránenie súťažného problému, ako aj potrestanie subjektu 
za jeho protiprávne správanie. Pri stanovení kompetencie úradu je teda potrebné vychádzať z reálneho stavu na trhu, t.j. skúmať v každom jednotlivom prípade, či 
na trhu vznikol súťažný problém, ktorý je zákonom postihnuteľný.

Tieto závery jednoznačne podporuje aj rozsudok NS SR č. 2 Sž 14/2004 z 28.02.2005, kde NS SR priamo uviedol cit.: 
„Konania podnikateľov, pôsobiacich v sektore telekomunikácií (a iných), naplňujúce obsah pojmov definovaných len zákonom o ochrane hospodárskej súťaže (pri dohodách obmedzujúcich súťaž, pri kontrole koncentrácií a tiež pri zneužívaní dominantného postavenia) sú posudzované v zmysle tohto zákona orgánom na to zriadeným, ktorý na túto povinnosť vyplývajúcu z jeho postavenia prierezového regulátora nemôže rezignovať.“

NS SR týmto jednoznačne potvrdil povinnosť úradu konať vždy, ak určité konanie podnikateľa naplní skutkovú podstatu obsiahnutú v zákone. 

Rada úradu nespochybňuje, že ZoEK obsahuje ustanovenia, na základe ktorých môže TÚ SR povinnosť sprístupnenia miestnych vedení určitému subjektu uložiť. Treba však brať do úvahy, že úrad a sektoroví regulátori chránia rozdielne záujmy. Prioritným cieľom regulácie je v príslušných špecifických odvetviach vytvoriť podmienky simulujúce konkurenčné prostredie, to znamená samotné nastolenie hospodárskej súťaže v určitých odvetviach, čo vyžaduje okrem iného i odstránenie alebo zmenšenie prekážok vstupu na trh. Realizuje sa prostredníctvom ex ante opatrení, ktoré možno použiť bez ohľadu na to, či na trhu v minulosti existovali protisúťažné konania zo strany konkrétneho subjektu. Cieľom súťažných pravidiel je zabezpečenie nerušenej súťaže na trhu všeobecne, nielen na špecifických trhoch, pričom zasahovať je potrebné vždy, pokiaľ konanie určitého subjektu naplní skutkové podstaty deliktov obsiahnutých v zákone. Regulácia a súťažné pravidlá existujú paralelne popri sebe, regulácia však nemôže nahradiť súťažnú politiku. 
Aj tieto závery podporuje judikatúra NS SR. NS SR vo vyššie citovanom rozsudku tiež uviedol cit.:
„V tejto súvislosti je podľa názoru súdu potrebné rozlišovať realizáciu politiky štátnej regulácie prostredníctvom príslušného sektorového regulátora (TÚ SR), s dôrazom na uplatňovanie princípu ex ante (t.j. stanovenie takých podmienok, aby bolo zabezpečené prostredie zodpovedajúce konkurenčnému prostrediu vopred), 
od regulácie prostredníctvom postihovania protisúťažných praktík prierezovým regulátorom (Protimonopolným úradom SR), založenej na princípe ex post (t.j. 
na spätnom sankcionovaní subjektov, ktoré sa dopustili konania v rozpore 
so súťažnými pravidlami).“

NS SR uvedeným jednoznačne potvrdil, že ciele a nástroje sektorovo špecifickej regulácie a súťažného práva sú odlišné, navzájom sa vôbec nevylučujú  a je všeobecnou právnou povinnosťou každého subjektu, na ktorý sa tieto právne predpisy vzťahujú, rešpektovať ich. 

Tieto princípy vzťahu sektorovo špecifickej regulácie a súťažného práva, resp. regulátora a súťažného orgánu potvrdzuje aj komunitárna judikatúra, predovšetkým rozhodnutie vo veci Deutsche Telekom (Rozhodnutie Súdu prvej inštancie, T – 5/97 z 30.novembra 2000). Súd tu potvrdil, opierajúc sa predovšetkým o Oznámenie Komisie z 22.08.1998 o aplikácii súťažných noriem na zmluvy o prístupe v telekomunikačnom sektore, že národní regulátori majú odlišné úlohy a konajú podľa iného právneho rámca ako Komisia, keď aplikuje súťažné právo. V predmetnom Oznámení Komisie sú stanovené ďalej princípy, ktoré Komisia sleduje, kde okrem iného platí, že súťažné normy (čl. 81 a 82 ZES) sa aplikujú bežným spôsobom aj na dohody alebo praktiky, ktoré boli schválené alebo autorizované národným regulátorom, alebo kde regulátor vyžadoval, aby boli 
do dohody zahrnuté určité podmienky. 

K otázke prípadnej kolízie právnych noriem sektorovo špecifickej regulácie a súťažného práva sa NS SR vyjadril vo svojom rozsudku č. 4 Sž 23/03 z 16.09.2009, kde uviedol cit.:
„TZ (telekomunikačný zákon) totiž aj pri takejto úprave priamo nedovolil žalobcovi (pozn. ST, a.s.) ako poskytovateľovi telekomunikačných služieb správať sa proti pravidlám voľnej súťaže. Ak by takýto výklad TZ predsa len bol možný, prednosť má ZHS (pozn. zákon o ochrane hospodárskej súťaže). Tento je konformnejší s čl. 55 ods. 2 Ústavy SR pretože súčasťou trhového hospodárstva je rešpektovanie pravidiel hospodárskej súťaže a nie praktík, ktoré ju obmedzujú.“ 

NS SR v tomto rozsudku potvrdil kompetenciu úradu konať podľa zákona aj popri existencii noriem sektorovo špecifickej regulácie. 

Rada úradu v tomto prípade považuje za rozhodné, že konanie podnikateľa ST, a.s. naplnilo skutkovú podstatu zneužitia dominantného postavenia uvedenú v zákone a zároveň, posudzovaná oblasť v skúmanom období vôbec nebola regulovaná rozhodnutím orgánu sektorovo špecifickej regulácie (TÚ SR). Kompetencia úradu konať je preto nepochybná.   
	ST, a.s. v rozklade (časť 6 rozkladu, str. 18 – 20 rozkladu) namietal, že uvoľnený prístup k účastníckemu vedeniu je inštitútom regulácie podľa ZoEK a povinnosť uvoľneného prístupu k účastníckemu vedeniu existuje len na základe tohto zákona. Svoju argumentáciu opiera o analýzu regulačných právnych predpisov (Nariadenia (ES) Európskeho parlamentu a Rady č. 2887/2000 z 18.12.2000  a ZoEK). 

	Tieto námietky Rada úradu odmieta. Bez ohľadu na existenciu sektorovo špecifickej regulácie a možnosť ukladať na jej základe určité povinnosti subjektom, ktoré jej podliehajú, povinnosť podnikateľa rešpektovať zákon o ochrane hospodárskej súťaže ostáva nedotknutá. Každý podnikateľ, teda aj taký, ktorému je možné podľa ZoEK určité povinnosti uložiť, prípadne už mu takéto povinnosti uložené boli, je aj naďalej povinný dodržiavať ustanovenia zákona a nie je tým vyvinený z jeho prípadného porušovania. K tejto námietke ešte treba uviesť, že úrad neukladal účastníkovi konania žiadne povinnosti, konkurujúce povinnostiam, ktoré by mohli byť uložené TÚ SR podľa ZoEK, ale sankcionoval ho za porušenie zákona formou zneužitia dominantného postavenia. Túto námietku ST, a.s. neakceptoval  vo svojom v rozsudku ani KS BA pri preskúmavaní pôvodných rozhodnutí, hoci ju ST, a.s. opakovane uvádzal aj v žalobe.

Rovnaký záver platí aj vo vzťahu k namietanej viazanosti úradu Nariadením (ES) Európskeho parlamentu a Rady č. 2887/2000 z 18. decembra 2000 o uvoľnenom prístupe k účastníckemu vedeniu. Nariadenie č. 2887/2000 má bezpochyby všeobecnú záväznosť na území SR, avšak nevylučuje aplikáciu ustanovení zákona o ochrane hospodárskej súťaže. Je to právny predpis spadajúci do oblasti špecifickej sektorovej regulácie a ako už bolo uvedené vyššie, paralelná aplikácia pravidiel sektorovej regulácie a ustanovení zákona nie je  a ani nemôže byť vylúčená, práve naopak, štandardne sa uplatňuje. 

	Obsahovo totožné námietky uviedol účastník konania aj v časti 4.4 rozkladu (str. 9 až 10 rozkladu), kde poukazuje na konkrétne ustanovenia ZoEK, podľa ktorých môže TÚ SR uložiť povinnosť prístupu k účastníckym vedeniam. 

	Rada úradu tieto námietky nepovažuje za relevantné. Jednak, v tomto konaní úrad neukladal účastníkovi konania žiadne povinnosti, ale ho sankcionoval 
za porušovanie zákona. Okrem toho, skutočnosť, že ZoEK obsahuje možnosť uložiť ST,  a.s. určitú povinnosť, neznamená, že ST, a.s. nemusí dodržiavať ustanovenia zákona. Námietky týkajúce sa toho, že subjekt práva nemôže byť vystavený neistote, aké povinnosti má plniť, vôbec neobstoja. Je všeobecnou právnou povinnosťou každého subjektu dodržiavať všetky právne normy, ktoré sa naň vzťahujú. Účastníkovi konania naviac z predchádzajúcej rozhodovacej praxe NS SR, citovanej vyššie, muselo byť celkom zrejmé, že je povinný dodržiavať ako regulačné, tak aj súťažné právne predpisy. NS SR vo vyššie citovaných rozsudkoch opakovane potvrdzoval, že na základe existencie regulačných právnych predpisov nie je možné vylúčiť aplikáciu súťažných pravidiel. Pokiaľ by aj prišlo k ich kolízii, NS SR uviedol (ako je citované vyššie), že prednosť má zákon o ochrane hospodárskej súťaže. Uvedené rozsudky NS SR boli účastníkovi konania bez pochyby známe, keďže bol v oboch prípadoch žalobcom. 

Nie je pravdivá námietka účastníka konania, že nemohol poskytovať prístup k miestnym vedeniam pred tým, ako TÚ SR v súlade s postupom podľa ZoEK analyzoval veľkoobchodný trh č. 4 a uložil ST, a.s. príslušné povinnosti. Účastník konania tiež uviedol, že prístup k miestnym vedeniam nemohol poskytovať ako službu na základe všeobecného povolenia podľa § 12 ZoEK.

Táto argumentácia nie je akceptovateľná už z  principiálnych dôvodov. Účelom regulácie elektronických komunikácií je vytvoriť podmienky na rozvoj konkurencie v oblasti elektronických komunikácií, odstrániť prekážky brániace jej rozvoju a dosiahnuť konkurenčné prostredie pri poskytovaní elektronických komunikačných sietí a služieb. Inými slovami, ide o vytvorenie podmienok pre súťaž v sektore, kde súťaž nefungovala alebo zlyhávala, a to spôsobom ustanoveným v tretej hlave ZoEK (Regulácia súťaže v elektronických komunikáciách). TÚ SR zákonom stanoveným spôsobom analyzuje relevantné trhy a situáciu na nich. Ak TÚ SR na základe analýzy zistí, že na určitom relevantnom trhu nie je efektívna súťaž, určí rozhodnutím významný podnik a zároveň mu v tomto rozhodnutí uloží aspoň jednu povinnosť. 

TÚ SR teda regulačným rozhodnutím nedáva podniku povolenie na určitú činnosť, ale naopak, ukladá mu určité povinnosti vynutiteľné podľa zákona. Regulačné rozhodnutie nedáva podniku možnosť, resp. povolenie na činnosť, ale naopak, núti ho v záujme nastolenia efektívnej súťaže na príslušnom relevantnom trhu plniť určené povinnosti. Pokiaľ by na danom trhu bolo konkurenčné prostredie, TÚ SR žiadne povinnosti ukladať nesmie, resp. nesmie ponechať v platnosti povinnosti už uložené. ST, a.s. teda aj pred uložením regulačnej povinnosti takúto službu poskytovať mohol. 

V záujme preverenia týchto námietok sa Rada úradu obrátila priamo na TÚ SR, ktorý vo svojej odpovedi (list ev. pod č. 4902/2008, doručený 10.11.2008) uviedol cit.:
„V období od 01.08.2002 do 12.08.2005 neexistovali žiadne prekážky, ktoré by bránili spoločnosti Slovak Telekom, a.s. poskytovať prístup na základe všeobecného povolenia podľa § 12 ods. 1 zákona (pozn. ZoEK), napriek tomu, že táto povinnosť na veľkoobchodnom trhu spoločnosti Slovak Telekom, a.s. nebola uložená.“

Citované vyjadrenie TÚ SR teda jednoznačne a nepochybne potvrdzuje, že ST, a.s. takúto službu poskytovať mohol a že jeho námietka nie je pravdivá. 

1.2	Námietky týkajúce sa ústavno-právneho rozmeru prípadu

Účastník konania v tomto smere uvádza, že je vlastníkom miestnych vedení a otázka prístupu k nim pre tretie osoby je otázkou obmedzenia vlastníckeho práva, ktorá je upravená v Ústave. Povinnosť prístupu k miestnym vedeniam predstavuje nútené obmedzenie vlastníckeho práva. Nútené obmedzenie vlastníckeho práva možno kreovať len na základe zákona. Zákon o ochrane hospodárskej súťaženie nie je zákonom v zmysle čl. 20 ods. 4 Ústavy, na základe ktorého by mohlo dôjsť k obmedzeniu vlastníckeho práva k unikátnemu zariadeniu. Nútené obmedzenie vlastníckeho práva k miestnym vedeniam, prichádza do úvahy až na základe ZoEK, čo potvrdzuje aj dôvodová správa k § 21 tohto zákona cit.: „(TÚ SR) musí zosúladiť práva vlastníka infraštruktúry, aby sa jeho infraštruktúra využívala v jeho prospech, a práva ostatných podnikov poskytujúcich služby na prístup k prostriedkom, ktoré sú základné pre poskytovanie konkurenčných služieb, boli zachované.“ 

Rada úradu zistila, že prvostupňový orgán sa ústavno-právnym rozmerom prípadu na základe podobných námietok účastníka konania podrobne zaoberal v rozhodnutí, a to v bodoch 157 až 170 rozhodnutia (str. 41-45 rozhodnutia). 

Rada úradu sa stotožňuje so záverom prvostupňového orgánu, že všetky námietky v súvislosti s možným porušením Ústavy je príslušný riešiť výlučne Ústavný súd SR. Rada úradu však v tejto súvislosti uvádza, že Ústava SR v čl. 20 ods. 4 stanovuje požiadavku, že k obmedzeniu vlastníckeho práva môže dôjsť len 
na základe zákona, pričom však nešpecifikuje, že takýmto zákonom by mal byť výlučne ZoEK. Ústava SR stanovuje požiadavku na druh právnej normy, ktorou je možné vlastnícke právo obmedziť, t.j., že tak možno urobiť len na základe zákona a nie vyhláškou, výnosom či iným typom právnej normy nižšej právnej sily. Možno preto uzavrieť, že čl. 20 ods. 4 Ústavy SR obsahuje požiadavku na právnu silu a typ právnej normy a nie na jej obsah, tak ako uvádza ST, a.s.. Táto požiadavka je splnená aj v prípade zákona o ochrane hospodárskej súťaže. 

Možno tiež súhlasiť s názorom prvostupňového orgánu, že zákon obsahovo napĺňa čl. 55 ods. 2 Ústavy SR. Pokiaľ teda úrad postupuje v súlade so zákonom, vydanom na základe tohto ustanovenia Ústavy SR, nemožno podľa názoru Rady úradu tvrdiť, že úrad postupoval v rozpore s Ústavou SR. Účastníkom konania namietaný protiústavný postup úradu nenapadol vo svojom rozsudku ani KS BA pri preskúmaní pôvodných rozhodnutí. 

	Rozhodnutie úradu nezbavuje ST, a.s. jeho vlastníckeho práva. ST, a.s. môže miestne vedenia popri ich poskytovaní iným subjektom naďalej vlastniť a užívať, dochádza iba k čiastočnému obmedzeniu jeho vlastníckeho práva v prospech tretích strán, a to z dôvodu verejného záujmu, priamo predvídaného Ústavou SR v čl. 55 ods. 2. Obmedzenia vlastníckeho práva možno nájsť aj v iných ustanoveniach zákona, napr. § 13a zákona, ktorý stanovuje možnosť úradu za určitých okolností nariadiť povinnosť rozčleniť podnik alebo previesť práva. Analogické príklady sa nachádzajú aj v komunitárnom súťažnom práve, napríklad možnosť Komisie podľa čl. 7 ods. 1 Nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy (ďalej len „Nariadenie 1/2003“) uložiť podniku štrukturálne opatrenia (napr. povinnosť odpredať časť podniku a pod.). 

Prvostupňový orgán správne poukázal na rozhodnutie EK vo veci FAG a rozsudok Európskeho súdneho dvora v prípade Hauer v. Land Rheinland-Pfalz (body 165 a 166 prvostupňového rozhodnutia). Súťažné pravidlá predstavujú obmedzenie práv vlastníctva, ktoré korešponduje s cieľom všeobecného záujmu Spoločenstva. Analogicky, toto platí aj pre národné súťažné právo, pričom verejný záujem na jeho efektívnom uplatňovaní je deklarovaný priamo v čl. 55 ods. 2 Ústavy SR. 
Rada úradu uzatvára, že úrad bol kompetentný predmetné konanie ST, a.s. podľa zákona posúdiť a konal podľa zákona, ktorý je v súlade s Ústavou SR. Pokiaľ teda posudzované konanie ST, a.s. naplnilo skutkovú podstatu zneužitia dominantného postavenia, stanovenú v zákone, nemožno akceptovať námietky účastníka konania v tomto smere.  

2.	Relevantný trh

Rada úradu sa stotožňuje s vymedzením relevantného trhu tak, ako to uviedol prvostupňový orgán v rozkladom napadnutom rozhodnutí, t.j. ako relevantného trhu prístupu k miestnym vedeniam. Z geografického hľadiska ide o trh vymedzený územím SR. Definíciu relevantného trhu účastník konania v rozklade osobitne nenapadol. V časti rozkladu „Procesné pochybenia úradu“ účastník konania uvádza, že za účelom definovania relevantného trhu úrad v rozhodnutí použil analýzu z roku 2002, ktorá bola vypracovaná pre účely iného konania. Podľa názoru účastníka konania ide o nedostatočne zistený skutkový stav a rozhodnutie je v tejto časti nepreskúmateľné.

	Rada úradu poukazuje na podrobné a rozsiahle odôvodnenie prvostupňového rozhodnutia, týkajúce sa vymedzenia relevantného trhu (str. 9 až16, body 29 až 65 prvostupňového rozhodnutia). Použitie analýzy, vykonanej v inom správnom konaní, ktoré účastník konania spochybňuje, nie je vylúčené. Predmetná analýza bola spracovaná v roku 2002 v rámci správneho konania voči ST, a.s.. 

Ako je zrejmé z odôvodnenia prvostupňového rozhodnutia, táto analýza nebola jediným podkladom, na základe ktorého úrad dospel k definícii relevantného trhu. Úrad v konaní na základe ďalších dôkazov zistil, že závery uvedenej analýzy platili počas celého obdobia, ktoré posudzoval (t.j. od 08/2002 do 08/2005). Závery úradu uvedené v predmetnej analýze podporuje predovšetkým Analýza veľkoobchodného trhu č. 4, ktorú spracoval TÚ SR. Okrem nej prvostupňový orgán tiež správne poukázal na rozhodnutie predsedu telekomunikačného úradu 
č. 64/01/2005 zo dňa 16. júna 2005 o rozklade vo veci určenia významného podniku na veľkoobchodnom relevantnom trhu poskytovania služby zostavenia volania 
vo verejnej telefónnej sieti v pevnom umiestnení, ktorou je prenos volania alebo volania do siete internet z koncového bodu pevnej verejnej telefónnej siete určeného špecifickou sieťovou adresou a uloženia povinností podľa § 17 ods. 1 zákona o elektronických komunikáciách (veľkoobchodný trh č.1) a podporne aj materiály EK a jej rozhodnutie vo veci Wanadoo Espana vs. Telefónica. 

Na základe všetkých uvedených podkladov rozhodnutia, uvedených v časti odôvodnenia rozhodnutia o definícii relevantného trhu, Rada úradu považuje 
za nesporné, že v skúmanom období neboli miestne vedenia plne zastupiteľné žiadnou infraštruktúrou, resp. technológiou. Rada úradu považuje záver úradu o definícii relevantného trhu za správny, dostatočne a presvedčivo odôvodnený a podložený relevantnými dôkazmi. Opakované preukazovanie skutočností, ktoré boli jednoznačne preukázané TÚ SR aj úradom, by bolo neodôvodneným plytvaním verejnými zdrojmi. 

	Účastník konania v závere rozkladu uviedol, že úrad pochybil, pretože neustanovil znalca pre účely posúdenia zastupiteľnosti prístupu. Rada úradu uvádza, že všetky dôkazy, ktoré úrad vo vzťahu k preukázaniu nezastupiteľnosti použil, jednoznačne potvrdzujú závery, ku ktorým dospel. Medzi týmito dôkazmi neexistujú žiadne rozpory, ktoré by indikovali iné závery než tie, ktoré sú uvedené v prvostupňovom rozhodnutí. 

Podľa Rady úradu prvostupňový orgán nepochybil, keď na tieto účely znalca neustanovil. V prvom rade treba uviesť, že posúdenie zastupiteľnosti je súčasťou rozhodovania úradu a je výlučne v kompetencii úradu, nie znalca. Naviac,  v tomto bol záver o nezastupiteľnosti miestnych vedení jednoznačný už na základe ostatných získaných dôkazov a ustanovenie znalca by tak bolo v rozpore s požiadavkou hospodárnosti správneho konania. Vyhotovenie znaleckého posudku nepovažoval za potrebné ani KS BA, keďže vo svojom rozsudku nevyslovil názor, že by úrad mal takýto dôkaz vykonať. Naviac, účastník konania ani neuviedol, čo by mal podľa jeho názoru znalecký posudok preukazovať, resp. prečo vidí dôkazy obstarané prvostupňovým orgánom ako nedostatočné, prípadne rozporné. 

	Rada úradu považuje za správne aj vymedzenie priestorového relevantného trhu. Úrad správne vychádzal pri jeho definovaní zo skutočnosti, že sústava miestnych vedení sa nachádza na celom území SR a prístup k miestnym vedeniam  je rovnako tak možné poskytovať na celom území SR.

3.	Dominantné postavenie podnikateľa ST, a.s. na relevantnom trhu prístupu k miestnym vedeniam

Rada úradu sa stotožňuje so záverom prvostupňového orgánu, že účastník konania má na vymedzenom relevantnom trhu dominantné postavenie. Dominantné postavenie osobitne nespochybnil ani účastník konania v rozklade. Záver prvostupňového orgánu Rada úradu považuje za správny, dostatočne a presvedčivo odôvodnený a podložený relevantnými dôkazmi. 

4.	Posúdenie konania ST, a.s. podľa zákona.

	Pôvodné rozhodnutie úradu aj Rady úradu v tejto veci bolo zrušené rozsudkom KS BA. Rada úradu preto v opätovnom konaní preverila, či sa prvostupňový orgán riadil právnym názorom súdu, uvedeným v rozsudku. KS BA v predmetnom rozsudku uviedol, že z odôvodnenia napadnutého rozhodnutia nie je možné zistiť, v čom spočívalo porušenie ustanovení zákona a čo zakladalo dôvod 
na uloženie pokuty. Napadnuté rozhodnutie je preto nepreskúmateľné 
pre nedostatok dôvodov, pretože správny orgán je povinný v odôvodnení uviesť, z akých dôvodov vyvodil nutnosť uloženia pokuty.

	Čo sa zistenia skutkového stavu týka, KS BA vo svojom rozsudku neuviedol, že by ho považoval za nedostatočne zistený a nezaviazal úrad vykonať doplňujúce dôkazy. Hoci účastník konania opakovane namietal, že prvostupňový orgán a ani Rada úradu v priebehu druhostupňového konania nerešpektovali právny názor súdu, lebo nevykonali žiadne iné dôkazy, Rada úradu túto námietku neakceptuje. 
Z rozsudku KS BA žiadna požiadavka na doplnenie dokazovania nevyplýva. Právny názor súdu, ktorý je úrad povinný rešpektovať, smeroval k tomu, aby prvostupňový orgán v ďalšom konaní svoje závery o zneužití dominantného postavenia, ku ktorým dospel, riadne a presvedčivo odôvodnil.  
Rada úradu považuje skutkový stav za dostatočne zistený. Dôkazy obstarané Radou úradu len potvrdzujú dôkazy úradu o tom, že záujem AO o prístup k miestnym vedeniam existoval. Prvostupňový orgán podľa Rady úradu tiež dostatočne a presvedčivo odôvodnil, prečo konanie ST, a.s. predstavuje zneužitie dominantného postavenia. Prvostupňový orgán v tomto konaní rešpektoval právny názor súdu, čoho dôkazom je podrobné a rozsiahle odôvodnenie prvostupňového rozhodnutia – časť C. Činnosti a konania, str. 18 až 41 rozhodnutia, body 79 až 157 rozhodnutia. 

4.1	Zneužitie dominantného postavenia. 	

	Podľa § 1 zákona jeho účelom je ochrana hospodárskej súťaže pred jej obmedzovaním. Jednou z foriem obmedzenia súťaže je zneužitie dominantného postavenia, ktoré je podľa § 8 ods. 6 zakázané. Zákon neobsahuje legálnu definíciu zneužitia dominantného postavenia. Podobne, ani v komunitárnom práve takáto definícia stanovená nie je a zrejme najvšeobecnejší výklad v tomto smere možno nájsť v rozsudku ESD vo veci Hoffmann-La Roche , kde súd uviedol cit.:
 „Koncept zneužitia je objektívnym konceptom vzťahujúcim sa na správanie podniku v dominantnom postavení, ktoré mu umožňuje ovplyvňovať štruktúru trhu, kde je súťaž v dôsledku prítomnosti tohto podniku oslabená a ktorý používa metódy odlišné od tých, ktoré by boli použité v normálnej súťaži a toto konanie má za následok zabránenie udržania stupňa súťaže, ktorá na tomto trhu existuje alebo bráni rastu tejto súťaže.“ 

	V § 8 ods. 2 zákona sú len príkladom uvedené určité konania, ktoré sa 
za zneužitie dominantného postavenia považujú. 

Zákon však zakazuje akékoľvek zneužitie dominantného postavenia, nielen tie formy, ktoré sú demonštratívne uvedené v § 8 ods. 2 zákona. Zákaz zneužitia dominantného postavenia je koncipovaný a musí byť aplikovaný v súlade s účelom zákona stanoveným v § 1 zákona v spojení s § 3 ods. 1 zákona. Úrad teda po tom, ako zistí skutkový stav, musí posúdiť, či v dôsledku konania dominantného podnikateľa došlo k obmedzeniu súťaže. Obmedzením súťaže je podľa § 3 ods. 1 zákona každé obmedzenie voľnosti konania podnikateľa na relevantnom trhu, najmä vylučovanie existujúcich alebo možných súťažných aktivít, skutočné alebo možné zníženie rozsahu konkurenčnej aktivity alebo skresľovanie konkurenčných podmienok. Ak konanie dominanta obmedzuje súťaž a zásah úradu je v súlade s účelom zákona podľa § 1, potom ho úrad, ak je to možné, buď subsumuje pod niektorú z demonštratívne uvedených foriem, alebo ho zakáže podľa generálnej klauzuly. Na akékoľvek zneužitie dominantného postavenia sa vzťahuje zákaz podľa § 8 ods. 6 zákona. 

Tento výklad je v súlade s rozhodovaciu praxou komunitárnych súdov, ktoré opakovane potvrdzujú, že čl. 82 Zmluvy zakazuje určité typy konaní, nejde však o vyčerpávajúci výpočet. Všeobecný koncept zneužitia dominantného postavenia je široký a zahŕňa akýkoľvek typ konania, ktoré je proti princípu stanovenému čl. 3 (f) Zmluvy.  Na trhu, kde je súťaž už oslabená v dôsledku prítomnosti silného hráča, dominantné postavenie znamená špeciálnu zodpovednosť a obsahuje zákaz akéhokoľvek konania, ktoré poškodzuje prirodzenú nenarušenú súťaž na trhu.

Rada úradu preto v prvom rade preverila, či prvostupňový orgán riadne zistil a odôvodnil, či v dôsledku konania ST, a.s. došlo k obmedzeniu súťaže tak, ako to definuje zákon.  

Ako vyplýva zo zistení úradu, miestne vedenia sú súčasťou takmer všetkých služieb poskytovaných prostredníctvom pevnej verejnej telekomunikačnej siete (PVTS). Prístup k miestnym vedeniam je pre podnikateľov, ktorí majú záujem konkurovať ST, a.s. esenciálnou podmienkou na to, aby mohli pôsobiť 
na maloobchodných trhoch v poskytovaní elektronických komunikačných služieb koncovým zákazníkom, a to na celom území SR. Prístup k miestnym vedeniam umožňuje podnikateľom súťažiť v ponuke vysokorýchlostných služieb dátového prenosu určených pre nepretržitý prístup k Internetu a v oblasti multimediálnych aplikácii založených na technológii DSL (digitálnej účastníckej prípojky), ako aj hlasových služieb – poskytovanie verejnej telefónnej služby (miestne volania, medzimestské volania, medzinárodné volania). 

Tento záver potvrdil aj TÚ SR, ktorý v Analýze veľkoobchodného trhu č. 4 uviedol cit.: „Zabezpečenie prístupu do verejnej telefónnej siete je nevyhnutnosťou pre podniky pri poskytovaní elektronických komunikačných služieb (prenos hlasu, dát, internet). Jedinou možnosťou zabezpečenia prístupu do tejto siete je prístup prostredníctvom účastníckeho vedenia.“  Preto je z hľadiska ochrany súťaže dôležité, aby dominant umožnil prístup pre konkurentov.

	Konkrétna ponuka služieb operátorov prostredníctvom miestnych vedení  môže byť rozmanitá v závislosti na požiadavkách ich zákazníkov, môže ísť najmä o služby úzkopásmového maloobchodného prístupu zahŕňajúce ISDN prístup, úzkopásmové maloobchodné volacie služby, úzkopásmový maloobchodný dial-up prístup do Internetu, veľkoobchodné širokopásmové telekomunikačné služby, maloobchodné širokopásmové telekomunikačné služby s vlastnými službami a bez prístupu do Internetu, širokopásmový prístup do Internetu, veľkoobchodné širokopásmové telekomunikačné služby, Internetové portálové aktivity a ďalšie.

	Alternatívni operátori by mohli, ak by im nebol odopieraný prístup k miestnym vedeniam, poskytovať veľký rozsah elektronických komunikačných služieb, keďže môžu využiť celé spektrum miestneho vedenia (dvojžilového kovového vedenia v pevnej telefónnej sieti).

	Prístup k miestnym vedeniam umožní alternatívnemu operátorovi vytvoriť si z jeho pohľadu najvhodnejšie ponuky pre svojich zákazníkov, keďže mu umožní 
od počiatku vplývať na výšku nákladov poskytovaných služieb a vytvára mu  priestor na ich stláčanie a následne na poskytovanie služieb za konkurenčné ceny, z čoho bude v konečnom dôsledku benefitovať spotrebiteľ.

	Počas neposkytovania prístupu k miestnym vedeniam boli konkurenti ST, a.s. pri poskytovaní svojich služieb v plnom rozsahu závislí od ST, a.s. Jediným spôsobom, ako mohli na trhu pôsobiť, bol nákup veľkoobchodných služieb, ktorých základom boli miestne vedenia, avšak už s nasadenou technológiou (napr. prípad ADSL, rozhodnutie úradu č. 2003/DZ/2/1/098 zo dňa 30.05.2003, potvrdené rozhodnutím Rady úradu č. 2004/DZ/R/2/008 zo dňa 09.01.2004, potvrdené NS SR)  zvolenou ST, a.s. od ST, a.s. a ich následný predaj vo vlastnom mene svojim zákazníkom. Pri maloobchodnom predaji takýchto služieb bol priestor pre súťaž obmedzený len na zdokonalenie už kúpenej veľkoobchodnej služby a na marketing. Technické charakteristiky služby mohli alternatívni operátori ovplyvniť len minimálne a uvedenie akýchkoľvek nových služieb na trh bolo z časového aj technického hľadiska plne závislé od ST, a.s.. 

V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že sektor elektronických komunikácií je veľmi dynamicky sa rozvíjajúcim sektorom, charakteristickým neustálymi inováciami a rýchlymi technickými zmenami. V krátkom čase tu vznikajú nové služby a môžu sa vytvoriť celkom nové relevantné trhy. V takejto situácii bolo alternatívnym operátorom znemožnené samostatne vyvíjať, uvádzať na trh a poskytovať nové služby, plne konkurujúce službám poskytovaným ST, a.s.. ST, a.s. tým, že si k miestnym vedeniam sám a len pre seba zabezpečil výhradný prístup, uzatvoril viacero potenciálnych trhov, ktoré mohli vzniknúť.  

Príkladom je, ako správne uviedol prvostupňový orgán, poskytovanie internetových služieb. Tento trh je potenciálne plne konkurenčným trhom s možnosťou vstupu širokého okruhu subjektov. V dôsledku konania ST, a.s. však bola súťaž na tomto trhu deformovaná. ST, a.s. nebol vystavený konkurenčnému tlaku a jeho konkurenti boli pri ponuke svojich produktov obmedzení len 
na „vylepšovanie“ veľkoobchodných produktov, ktoré im ponúkol ST, a.s. – išlo v podstate len o „sprostredkovanie či ďalší predaj služieb ST, a.s.., čo preukazuje napr. list Asociácie poskytovateľov internetu (API) č. 2988/2002 zo dňa 03.06.2002 cit.: „ST ako vlastník unikátneho zariadenia – miestnych telekomunikačných vedení - odmietli iným ISP zabezpečiť k nim prístup, čím úplne vylúčili možnosť, aby iný ISP poskytol vlastnú službu ADSL (prostredníctvom vlastných ADSL zariadení), porovnateľnú s ponukou ST, a.s..“  a tiež list netPoint, s.r.o. Martinská 49, 821 05 Bratislava č. 457/2009 zo dňa 03.02.2009 cit.: „Neriešenie vzniknutej situácie v čase, keď ju bolo potrebné riešiť, viedlo k monopolizácii služieb prístupu k ADSL v Slovenskej republike, pretože jej základom je opäť služba spoločnosti T-com, a.s. a nie je možné si ju objednať od nikoho iného a práve nerešpektovaním rozhodnutí sa zlikvidovala akákoľvek možná konkurencia.“ 

ST, a.s. teda svojím konaním v posudzovanom období jednak obmedzil rozvoj súťaže na už existujúcich trhoch tým, že akékoľvek služby uvádzané na trh boli z dôvodu obmedzenia prístupu k miestnym vedeniam plne závislé od uvedenia veľkoobchodných služieb ST, a.s. na trh a alternatívni operátori ich mohli len následne ďalej predávať. Súčasne tým, že si prístup k miestnym vedeniam vyhradil výlučne len pre seba, zabránil vstupu potenciálnej konkurencie na nové maloobchodné trhy, ktoré by mohli vzniknúť, ak by alternatívni operátori mali k miestnym vedeniam prístup. Odmietnutím prístupu k miestnym vedeniam AO nemohli na miestne vedenia nasadzovať vlastné technológie odlišné od tých, ktoré na ne nasadil ST, a.s. (viď. napr. vyššie uvádzaný prípad ADSL služieb) a uvádzať tak na trh nové, konkurenčné služby. V dôsledku konania ST, a.s. bolo deformované konkurenčné prostredie, čo malo negatívny dopad nielen na alternatívnych operátorov, ktorí tak mali veľmi obmedzený priestor na tvorbu vlastných produktov, ale aj na konečného spotrebiteľa, ktorý nemohol benefitovať z konkurenčného boja medzi ST, a.s. a alternatívnymi operátormi, čo mu mohli priniesť prospech v podobe nových kvalitnejších služieb a nižších cien. 

Možno teda bez pochýb uzavrieť, že k obmedzeniu súťaže na už existujúcich trhoch došlo a tiež, že ST, a.s. zabránil vzniku a rozvoju nových maloobchodných trhov. Zároveň je tiež preukázané, že ST, a.s. prístup neposkytoval a ani ho poskytovať nechcel, resp. opakovane uvádzal, že takýto prístup poskytne len po tom, ak tak rozhodne TÚ SR. 

Rada úradu zo spisového materiálu obstaraného prvostupňovým orgánom a tiež z výsledkov doplneného dokazovania zistila, že záujem alternatívnych operátorov o prístup k miestnym vedeniam existoval a bol prejavovaný rôznymi formami, pričom ST, a.s. si toho bol vedomý. 

Tento záver preukazujú predovšetkým tieto podklady:

1.	List API úradu zo dňa 11.11.2004, cit.: „...od 01.05.2000 nemala spoločnosť Slovak Telecom vo svojom produktovom portfóliu verejne dostupný produkt, ktorý by umožňoval ktorémukoľvek ISP prístup k miestnym vedeniam okrem samotného ST, a.s. ...“. (bod 81 prvostupňového rozhodnutia);

2.	List API úradu č. 2988/2002 zo dňa 03.06.2002 cit.: „ST ako vlastník unikátneho zariadenia – miestnych telekomunikačných vedení - odmietli iným ISP zabezpečiť k nim prístup, čím úplne vylúčili možnosť, aby iný ISP poskytol vlastnú službu ADSL (prostredníctvom vlastných ADSL zariadení), porovnateľnú s ponukou ST, a.s..“  (doplnené v rámci druhostupňového konania);

3.	List Asociácie telekomunikačných operátorov (ATO) úradu zo dňa 17.06.2005 cit.: „Záujem o miestne vedenia prejavili operátori okrem iného svojou jednoznačnou podporou snahám o novelizáciu zákona č. 195/2000 Z. z. o telekomunikáciách... Asociácia mnohokrát vyjadrila záujem telekomunikačných operátorov o získanie prístupu k miestnym vedeniam prostredníctvom vyjadrení svojich predstaviteľov v médiách“ (bod 82 prvostupňového rozhodnutia). Uvedené tvrdenia podporujú aj listy ATO 
č. 5444/2008 a 5443/2008 zo dňa 10.12.2008 (doplnené v rámci druhostupňového konania); 

4.	Analýza TÚ SR (veľkoobchodný trh č. 4), str. 10 cit.: „Na predmetný trh potenciálni konkurenti mali záujem vstúpiť podstatne skôr, ale rokovania v predmetnej veci ST, a.s. odmietal...“ (bod 88 prvostupňového rozhodnutia);

5.	List SWAN, a.s., Borská 6, 841 04 Bratislava č. 385/2009 zo dňa 30.01.2009 cit.: „Spoločnosť SWAN, a.s. prejavila záujem o poskytnutie prístupu k miestnym vedeniam zo strany ST, a.s.“ (doplnené v rámci druhostupňového konania);

6.	List netPoint, s.r.o. Martinská 49, 821 05 Bratislava č. 457/2009 zo dňa 03.02.2009 cit.: „V čase od augusta 2002 do augusta 2005 viaceré spoločnosti na slovenskom trhu ako aj samotná API prejavila záujem o prístup k miestnym vedeniam...“ (doplnené v rámci druhostupňového konania);

7.	Príloha listu citovaného v bode 6. (List API zo dňa 10.09.2002 na ST, a.s.) cit.: „dovoľujem si Vás ako predseda API o zaslanie Všeobecných podmienok poskytovania služby a Cenníka služby Prenájom miestnych vedení.“ 

8.	Príloha listu citovaného v bode 6. (List API zo dňa 11.05.2004 na TÚ SR) cit.: „V zmysle nariadenia EÚ č. EC/2887/2000, ktoré na území SR nadobudlo právoplatnosť dňom vstupu do EÚ, t.j. 1.5.2004, bola spoločnosť Slovak Telecom povinná zverejniť referenčnú ponuku 
na prístup k miestnym vedeniam a začať s poskytovaním takéhoto prístupu. Je zrejmé, že táto spoločnosť žiadnu referenčnú ponuku nezverejnila a uvedený prístup neposkytuje.“

9.	Príloha listu GTS Slovakia, a.s., Einsteinova 24, 851 01 Bratislava 
č. 543/2009 zo dňa 09.02.2009 – Zápisnica z rokovania predstaviteľov ATO a ST, a.s.  zo dňa 11.03.2003 v ktorej ST, a.s. uviedol cit.: „Prostredie internetových služieb je už liberalizované už dlhší čas, avšak v telekomunikačnom biznise sa konkurencia len vytvára a ST ako kľúčový hráč na trhu si potrebuje zachovať možnosť ovplyvňovať charakter trhu.“ A tiež: „Je vecou obchodnej politiky ST, ako zvoliť také riešenia, aby ULL nebolo ani na Slovensku pre operátorov zaujímavé.“ (doplnené v druhostupňovom konaní)  

10.	List Slovanet, a.s., Záhradnícka 151, 821 08 Bratislava č. 16.02.2009 cit.: „Vzhľadom na verejne deklarované stanovisko ST, a.s, že nemá vo svojej ponuke službu, ktorá by umožňovala ISP prístup k miestnym vedeniam, nemalo zmysel z našej strany písomne vyzývať na poskytnutie prístupu k miestnym vedeniam. Taktiež prebiehali nespočetné komunikácie na túto tému a to najmä na fóre API, kde bol ST, a.s. v danom čase jej riadnym členom.“ (doplnené v druhostupňovom konaní);

11.	List Mgr. Branislava Máčaja, advokáta, Karpatská 18, 811 05 Bratislava 
č. 703/2009 zo dňa 18.02.2009 cit.: „Spoločnosť eTel Slovensko.... požiadala spoločnosť Slovenské Telekomunikácie... o uzatvorenie Zmluvy o prístupe spoločnosti eTel Slovensko... do verejnej telekomunikačnej siete spoločnosti Slovenské telekomunikácie za účelom poskytovania verejných telekomunikačných služieb na báze technológie ADSL koncovým užívateľom. ... Vtedy platný zákon o telekomunikáciách (ZOT) neobsahoval samostatnú definíciu miestnych či účastníckych vedení na rozdiel 
od neskoršieho právneho predpisu. Bez ohľadu na túto skutočnosť, prístup k telekomunikačnej sieti podľa ZOT tak, ako bol definovaný jeho § 22 ako aj ďalšími ustanoveniami ZOT, bol prístup iného telekomunikačného podniku k funkčne prepojenej sústave telekomunikačných zariadení umožňujúcej prenos informácií medzi koncovými bodmi telekomunikačnej siete významného podniku vedením, rádiovými vlnami alebo inými elektromagnetickými systémami, alebo ich kombináciou, teda bol obsahovo širším inštitútom než len prístup k miestnym vedeniam ako časti telekomunikačnej siete významného podniku. V každom prípade však takto definovaný prístup bez akýchkoľvek pochybností jednoznačne zahŕňal aj prístup k miestnym, resp. účastníckym vedeniam.“ V prílohe tohto listu je uvedená komunikácia medzi ST, a.s. a eTel Slovensko, pričom ST, a.s. návrh na uzatvorenie tejto zmluvy opakovane odmietal. (Doplnené v rámci druhostupňového konania);

12.	List Orange Slovensko, a.s., Prievozská 6/A, 821 09 Bratislava č. 614/2009 z 12.02.2009 cit.: „Záujem o miestne vedenia bol zo strany alternatívnych operátorov komunikovaný ST, a.s. prostredníctvom záujmového združenia právnických osôb Asociácia poskytovateľov Internetu na Slovensku.“ (doplnené v rámci druhostupňového konania).

Mnohé z uvedených dokumentov boli priamo adresované ST, a.s., resp. ide vzájomnú komunikáciu medzi ST, a.s., alternatívnymi operátormi, TÚ SR a úradom, prípadne o zápisnicu z fór, kde bol ST, a.s. prítomný. Záujem alternatívnych operátorov o prístup k miestnym vedeniam bol tiež dlhodobo medializovaný v súvislosti s novelizáciou zákona č. 195/2000 Z. z. o telekomunikáciách, čo uviedol aj prvostupňový orgán (bod 100 prvostupňového rozhodnutia, str. 24). Svedčia o ňom aj všetky dôkazy – mediálne vyjadrenia, ktoré obstaral prvostupňový orgán a sú súčasťou spisového materiálu a prvostupňového rozhodnutia (body 83 a 101 prvostupňového rozhodnutia). 
  
Rada úradu považuje za preukázané, že ST, a.s. mal o záujme alternatívnych operátorov o prístup k miestnym vedeniam vedomosť. 

Pokiaľ je po určitej službe dopyt, je v ekonomickom záujme podnikateľa, ktorý ju poskytuje, umiestniť ju na trh a profitovať z jej predaja. Pokiaľ dôjde k situácii, že dopyt po určitej službe napriek voľnej kapacite uspokojený nebol, treba zistiť, či ekonomickým motívom takéhoto správania sa nie je snaha o vylúčenie konkurentov z trhu s následkom obmedzenia súťaže. 

Ak totiž určitý podnikateľ pôsobí na vertikálne prepojených trhoch a služba, ktorú poskytuje na vrchnom trhu je nevyhnutná pre vstup a pôsobenie 
na nadväzujúcich trhoch, potom predaj takejto služby umožňuje zvýšenie konkurencie na nadväzujúcich trhoch. Ekonomickým motívom podnikateľa vlastniaceho nevyhnutný vstup môže byť zabránenie vstupu konkurencie 
na nadväzujúce trhy a profitovanie zo silného postavenia na tomto trhu, pretože zisk z predaja služby na vrchnom trhu by bol nižší, ako zisk z predaja služieb na spodnom trhu, v oblasti ktorých má dominant mimoriadne silnú pozíciu aj vďaka neposkytovaniu danej služby.

Správanie dominanta, ktorý disponuje voľnou kapacitou, ktorú môže prenajať a profitovať z toho, sa môže zdať ekonomicky nelogické, ak však dôvodom takéhoto „obetovania príjmov“ je vytláčanie konkurentov a predĺženie obdobia, počas ktorého môže dominant inkasovať monopolnú rentu, potom to má z ekonomického pohľadu logiku. Takéto správanie je v rozpore s pravidlami hospodárskej súťaže a je zakázané.  

Pre posúdenie takýchto situácii a toho, či správanie dominanta je zneužitím dominantného postavenia sa využíva test neexistujúceho ekonomického zmyslu/vysvetlenia (no economic sense test). 

 No Economic Sense Test stanovuje, že konanie dominanta je zneužitím, ak nemá ekonomický zmysel bez toho, že by efektom bolo eliminovanie alebo obmedzenie konkurencie. Možno ho použiť ofenzívne, na preukázanie, že konanie bolo vylučovacie, pretože nemalo iný ekonomický zmysel ako vytláčanie konkurencie, a tiež defenzívne na preukázanie, že konanie nemôže byť odsúdené, pretože malo ekonomický zmysel.  

Prvostupňový orgán správne posúdil, že v tomto prípade konanie ST, a.s. nemalo iný ekonomický motív než zabrániť rozvoju konkurencie na trhoch, ktoré sú závislé na prístupe k miestnym vedeniam a na ktorých zároveň sám pôsobil. Z pohľadu ochrany hospodárskej súťaže je neprípustné, aby dominant, ktorý kontroluje vstup, ktorý je nevyhnutný pre súťaž, vytváral monopol na sekundárnych trhoch.

Pretože ST, a.s. sa vzdal príjmov, ktoré mohol mať z poskytnutia miestnych vedení, jeho správanie v zmysle No Economic Sense testu nemá ekonomickú logiku, ale ekonomickým vysvetlením jeho správania je, že vytláčanie konkurentov je pre dominanta výhodnejšie ako príjmy z poskytovania prístupu.

To, že išlo o vedomú stratégiu vytláčania konkurentov zo strany spoločnosti ST, a.s. dokladujú aj jeho vyjadrenia na rokovaní s predstaviteľmi ATO 11.03.2003 na ktorých ST uviedol cit.: „Prostredie internetových služieb je liberalizované už dlhší čas, avšak v telekomunikačnom biznise sa konkurencia len vytvára a ST ako kľúčový hráč na trhu si potrebuje zachovať možnosť ovplyvňovať charakter trhu.“ A tiež: „Je vecou obchodnej politiky ST, ako zvoliť také riešenia, aby ULL nebolo ani na Slovensku pre operátorov zaujímavé.“

Skutočnosť, že existovali voľné kapacity, ktoré mohli byť využité konkurentmi a ST, a.s. z toho mohol profitovať, bola verejne známa a potvrdzuje ju napr. aj vyjadrenie predsedu ATO pre Profit (31.01.2003) cit.: Voľná kapacita týchto vedení leží dnes prakticky ladom a ST z nej nemajú žiaden úžitok...“
   
Zo získaných dôkazov nevyplynulo, že by ST, a.s. na neposkytovanie miestnych vedení mal iný ekonomický motív než prospech z obmedzenia súťaže. Jediný dôvod, ktorý opakovane uvádzal, bol, že nebude alebo nemôže poskytovať prístup k miestnym  vedeniam, pokiaľ mu takúto povinnosť neuloží TÚ SR. Tento dôvod však nie je akceptovateľný. TÚ SR sa pre Radu úradu v liste ev. pod 
č. 4902/2008, doručený 10.11.2009 jednoznačne vyjadril, že cit.:
„V období od 01.08.2002 do 12.08.2005 neexistovali žiadne prekážky, ktoré by bránili spoločnosti Slovak Telekom, a.s. poskytovať prístup na základe všeobecného povolenia podľa § 12 ods. 1 zákona (pozn. ZoEK), napriek tomu, že táto povinnosť na veľkoobchodnom trhu spoločnosti Slovak Telekom, a.s. nebola uložená.“

Uvedené skutočnosti podľa Rady úradu jednoznačne preukazujú, že hoci existovala voľná kapacita miestnych vedení a ST, a.s. mohol z prenájmu miestnych vedení profitovať, neexistuje iný dôvod toho, že tak neurobil, iba jeho motív oslabiť existujúcu súťaž, resp. eliminovať súťaž, ktorá by mohla vzniknúť na nových trhoch a profitovať z tejto situácie. 

Konanie ST, a.s. podľa Rady úradu jednoznačne napĺňa definíciu zneužitia dominantného postavenia tak, ako ju uviedol ESD vo veci Hoffmann-La Roche, cit.:
 „Koncept zneužitia je objektívnym konceptom vzťahujúcim sa na správanie podniku v dominantnom postavení, ktoré mu umožňuje ovplyvňovať štruktúru trhu, kde je súťaž v dôsledku prítomnosti tohto podniku oslabená a ktorý používa metódy odlišné od tých, ktoré by boli použité v normálnej súťaži a toto konanie má za následok zabránenie udržania stupňa súťaže, ktorá na tomto trhu existuje alebo bráni rastu tejto súťaže.“ 

Konanie ST, a.s. podľa Rady úradu úrad správne kvalifikoval ako zneužitie dominantného postavenia vylučovacieho charakteru, ktoré dlhodobo deformovalo súťaž na trhu elektronických komunikačných služieb 
pre koncových zákazníkov. 

	V komunitárnom súťažnom práve (a rovnako aj v zákone, ktorý je s komunitárnym právom plne harmonizovaný) platí, že neexistujú legálne výnimky zo zákazu zneužitia dominantného postavenia. Pokiaľ určité konanie podnikateľa naplní túto skutkovú podstatu, je zakázané a sankcionovateľné. V judikatúre súdov spoločenstva sa postupom času ustálilo, že pri odmietnutí dodávok/poskytovania služieb nejde o zneužitie dominantného postavenia, pokiaľ mal podnikateľ 
na odmietnutie objektívne dôvody. Ako však bolo uvedené, z čl. 82 neexistuje legálna výnimka a preto je na podnikateľovi, aby preukázal, že jeho konanie malo objektívnu príčinu inú než obmedzenie súťaže.

	Komisia a aj súdy spoločenstva vo svojej rozhodovacej praxi počnúc rozsudkom vo veci Oscar Bronner aplikujú princíp, že pokiaľ dominant odmietne prístup k svojmu zariadeniu, technológii či sieti, takéto konanie sa považuje 
za porušenie čl. 82, ak sú splnené tieto podmienky:
1.	odmietnutie prístupu bráni súťaži na trhu, kde pôsobia záujemcovia;
2.	prístup je nevyhnutný pre pôsobenie záujemcov na trhu;
3.	prístup je odmietnutý bez akéhokoľvek objektívneho zdôvodnenia.

	Rovnako možno uviesť aj rozhodnutie vo veci Airport of Frankfurt, kde je uvedené, že podnik, ktorého dominantné postavenie mu umožňuje kontrolovať prístup k tomu istému alebo inému trhu, zneužije svoje postavenie, ak bezdôvodne odmieta iným firmám prístup na trh.

	Rada úradu uzatvára, že podmienky uvedené rozsudkom vo veci Oscar Bronner možno v tomto prípade považovať za splnené. Ako preukázal prvostupňový orgán, odmietnutie prístupu k miestnym vedeniam bránilo súťaži na trhu, bolo nevyhnutné pre pôsobenie záujemcov na trhu a nebol zistený žiaden objektívny dôvod takéhoto odmietnutia. 

	Na základe vyššie uvedeného jednoznačne vyplýva, že konanie ST, a.s. naplnilo skutkovú podstatu zneužitia dominantného postavenia, ktoré je zakázané. 

	V rozklade ST, a.s. uviedol, že sa nedopustil zneužitia dominantného postavenia, ktoré narušuje hospodársku súťaž. Ako podnikateľský subjekt má právo poskytovať služby podľa vlastného uváženia a povinnosť určitým spôsobom konať jej možno uložiť len zákonom alebo na základe zákona v súlade s ústavou. 

Táto námietka je všeobecná a Rada úradu sa k nej vyjadrila v predchádzajúcom texte o ústavnoprávnych aspektoch prípadu a obmedzení súťaže podľa zákona. Opakovane Rada úradu uvádza, že podnikateľ v dominantnom postavení na rozdiel od iných podnikateľov, ktorí takéto postavenie nemajú, má špeciálnu zodpovednosť, aby jeho správanie nenarušilo súťaž. Táto povinnosť je obzvlášť dôležitá, ak je správanie dominantnej spoločnosti spôsobilé ovplyvniť súťaž na jednom alebo viacerých previazaných resp. susediacich trhoch, ako je tomu aj v tomto prípade. Ako už bolo uvedené, ak dominant odmieta prístup k svojmu zariadeniu, je takéto konanie zneužitím dominantného postavenia za splnenia podmienok stanovených v prípade Oscar Bronner (viď. prípad citovaný vyššie), čo je aj tento prípad. Zákon ukladá generálny zákaz zneužívať dominantné postavenie. Túto námietku preto nemožno akceptovať. 

Ďalej ST, a.s. namietal voči „konceptu dobrovoľného sprístupňovania unikátneho zariadenia“, ktorý podľa neho úrad presadzuje a to v rozpore s právnym názorom KS BA. Podľa názoru ST, a.s. by to malo za následok, že ktorýkoľvek vlastník unikátneho zariadenia by mal povinnosť vydať referenčnú ponuku na prístup k svojmu unikátnemu zariadeniu a následne tak testovať, či dôjde k záujmu konkurentov o prístup. Uvádza príklady vlastníkov unikátnych zariadení v SR (US Steel, Slovnaft), pričom si nie je vedomý, že by tieto spoločnosti dobrovoľne dávali konkurentom prístup k nim. 

 Ani túto námietku Rada úradu neakceptuje, pretože sa netýka prístupu 
k infraštruktúre. Rozsudok KS BA stanovil požiadavku na riadne odôvodnenie porušenia zákona, čo prvostupňový orgán splnil. Koncept „dobrovoľného sprístupňovania unikátneho zariadenia“ KS BA vo svojom rozsudku vôbec nepoužil, treba uviesť, že takýto koncept v súťažnom práve ani neexistuje a tento pojem používa len účastník konania vo svojich vyjadreniach. Úrad v rozhodnutí preukázal, že k zneužitiu dominantného postavenia došlo a svoj záver dostatočne odôvodnil. Ako už bolo uvedené, vlastník unikátneho zariadenia má povinnosť poskytnúť prístup k nemu za stanovených podmienok, ktoré v tomto prípade splnené boli (viď. rozsudok vo veci Oscar Bronner a reakcia na predchádzajúcu námietku). Záujem konkurentov v tomto prípade existoval, čo Rada úradu považuje za preukázané mnohými dôkazmi, teda by nebolo vôbec potrebné ho testovať, ako sa domnieva ST, a.s.. Dôkazom o silnom záujme konkurentov o prístup sú aj ich následné reakcie 
po zverejnení referenčnej ponuky 12.08.2005 (žiadosť Telenor Networks, a.s., Prievozská 2/A, 824 99 Bratislava z 08.12.2005 a GTS Slovakia s.r.o., Líščie údolie 5, 841 04 Bratislava z 7.12.2005). 

Účastník konania vo svojom vyjadrení k výzve pred vydaním druhostupňového rozhodnutia namietal voči doplneniu dokazovania Radou úradu, konkrétne uviedol, že žiadny z doplnených dôkazov  (informácie poskytnuté podnikateľmi Dial Telecom, a.s., Plynárenská 7/B, 821 09 Bratislava, GTS Nextra, a.s., Einsteinova 24, 851 01 Bratislava, SWAN, a.s. Borská 6, 841 04 Bratislava, netPoint, s.r.o., Martinská 49, 821 05 Bratislava, Orange Slovensko, a.s., Prievozská 6/A 821 09 Bratislava, Slovanet, a.s., Záhradnícka 151, 821 08 Bratislava a Mgr. Branislavom Máčajom, advokátom, Karpatská 18, 811 05 Bratislava) nemožno považovať za žiadosť podľa 
§ 8 ods. 5 zákona. Zároveň uvádza, že všetky aktivity alternatívnych operátorov boli formulované vždy v súvislosti s pripravovanou novelou zákona o telekomunikáciách. Doplnené dokazovanie preto nijako nepodporuje závery úradu. 

Rada úradu k tejto námietke uvádza, že vyjadrenia alternatívnych operátorov ani neposudzovala ako žiadosti podľa § 8 ods. 5 zákona, keďže prípad nebol posudzovaný podľa tohto ustanovenia. Uvedené vyjadrenia alternatívnych operátorov a podklady, ktoré sú ich prílohou, podľa Rady úradu preukazujú záujem alternatívnych operátorov o prístup k miestnym vedeniam a tiež vedomosť ST, a.s. o ich záujme. Aktivity AO, kde verejne, ale aj individuálne voči TÚ SR, úradu aj ST, a.s.  prejavovali záujem o prístup k miestnym vedeniam, ktorý ST, a.s. dlhodobo ignoroval, boli dôsledkom celkovej situácie, kde ST, a.s. prístup k miestnym vedeniam odmietol poskytnúť s odvolávaním sa na to, že mu takúto povinnosť regulátor neuložil a podľa vtedy platného zákona o telekomunikáciách takúto povinnosť regulátor uložiť ani nemohol. Pokiaľ bol postoj ST, a.s. vo vzťahu k poskytovaniu prístupu všeobecne známy, nemalo pre alternatívnych operátorov význam obracať sa so žiadosťami priamo na neho a volili alternatívne spôsoby presadenia svojich záujmov. 

4.2	Právna kvalifikácia konania ST, a.s.	 
	
	Rada úradu sa stotožňuje so záverom prvostupňového orgánu, že konanie ST, a.s., spočívajúce v neposkytovaní služby prístupu k  miestnym vedeniam, ako k unikátnemu zariadeniu v čase od 01.08.2002 do 12.08.2005 je zneužitím dominantného postavenia podľa § 8 ods. 2 zákona na relevantnom trhu prístupu 
k miestnym vedeniam a je podľa § 8 ods. 6 tohto zákona zakázané. Ako už bolo uvedené, prvostupňový orgán správne zistil, že v dôsledku konania podnikateľa ST, a.s. došlo k obmedzeniu súťaže tak, ako ho definuje § 3 ods. 1 zákona. Úrad toto konanie kvalifikoval ako zneužitie dominantného postavenia. Keďže vzhľadom na konkrétne okolnosti tohto prípadu ho nebolo možné subsumovať pod žiadnu zo skutkových podstát demonštratívne uvedených v § 8 ods. 2 zákona, resp. § 8 ods. 5 zákona, úrad na konanie ST, a.s. aplikoval generálnu klauzulu. Rada úradu považuje tento záver prvostupňového orgánu za správny a jednoznačne preukázaný. 

	ST, a.s. namietal nesprávne právne posúdenie veci, keď úrad na prípad aplikoval § 8 ods. 2 zákona a nie § 8 ods. 5 zákona. ST, a.s. v prvom rade namietal, že k porušeniu ustanovení zákona vôbec nemohlo dôjsť, pretože ST, a.s. v posudzovanom období nemal povinnosť poskytovať prístup k miestnym vedeniam, takúto povinnosť mu mohol uložiť výlučne TÚ SR a k aplikácii  § 8 ods. 5 zákona (ktorý mal úrad podľa účastníka konania na prípad aplikovať)  mohlo dôjsť až po vymedzení povinnosti uvoľnenia prístupu k miestnym vedeniam na základe individuálnej žiadosti. 

	Túto námietku nie je možné akceptovať. V časti tohto rozhodnutia o kompetencii je zdôvodnené, že aplikácia súťažných právnych noriem a noriem sektorovo špecifickej regulácie sa nevylučuje ani nepodmieňuje. V žiadnom prípade nemožno pripustiť názor, že by aplikácia sektorovej regulácie bola podmienkou pre možnosť aplikovania súťažného práva, ako uvádza ST, a.s.. Súťažný orgán má svoje kompetencie stanovené zákonom. TÚ SR má rovnako kompetenciu a povinnosť vynucovať povinnosti stanovené ZoEK a regulačnými rozhodnutiami vydanými na jeho základe. Zákon neobsahuje žiadne ustanovenie, podľa ktorého by podmienkou pre posúdenie konania ako zneužitia dominantného postavenia malo byť regulačné rozhodnutie. Naopak, pokiaľ regulovaný subjekt nerešpektuje regulačné rozhodnutie, TÚ SR je povinný jeho dodržiavanie vynucovať aj prostredníctvom sankcií. Popri tom však možnosť aplikácie súťažného práva na podnikateľa v dominantnom postavení ostáva nedotknutá. 

	ST, a.s. argumentoval, že pokiaľ ide o zneužitie dominantného postavenia, ktoré sa týka prístupu k unikátnemu zariadeniu, toto je možné posúdiť výlučne podľa § 8 ods. 5 zákona, čo je zrejmé zo systematiky zákona, kde o unikátnom zariadení pojednáva § 8 ods. 3 až 5 zákona, ktoré od seba nemožno oddeliť. Nevyhnutnou podmienkou toho, aby mohlo byť konanie dominantného podnikateľa posúdené podľa tohto ustanovenia je však konkrétna žiadosť, o ktorej záujemca a dominant spolu rokujú a dominant ju odmietne. ST, a.s. tvrdí, že žiadnu žiadosť o prístup k miestnym vedeniam nedostal, teda ju nemohol ani odmietnuť a jeho konanie vôbec nemožno posúdiť podľa § 8 ods. 5 zákona a teda ani kvalifikovať ako zneužitie dominantného postavenia. Paušálne odmietnutie prístupu k unikátnemu zariadeniu tak, ako ho kvalifikoval úrad, zákon nepozná. Pri posúdení konania podľa § 8 ods. 5 sú zároveň stanovené podmienky, ktoré musia byť kumulatívne splnené, pričom úrad ich splnenie vôbec neskúmal. 

	Rada úradu zásadne nesúhlasí s tvrdením, že akékoľvek zneužitie dominantného postavenia súvisiace s unikátnym zariadením môže byť posúdené výlučne podľa § 8 ods. 5 zákona. Takýto výklad je nesprávny a je v rozpore s účelom zákona a cieľmi súťažného práva. 

	Všeobecne možno konštatovať, že doktrína unikátneho zariadenia, ktorá je výsledkom rozhodovacej praxe EK a súdov spoločenstva, nie je izolovaným právnym inštitútom a vychádza z princípu, že dominantný podnik je za určitých okolností v záujme zabezpečenia záujmu na fungovaní nerušenej súťaže povinný dodávať aj svojim konkurentom, resp. podnikateľom, s ktorými sám prirodzene nemá záujem obchodovať. 

Základom tohto princípu je tzv. doktrína Commercial Solvents, ktorá  stanovuje, že je porušením čl. 82, ak dominantný podnik odmietne dodávať konkurentovi na nadväzujúcom trhu, pokiaľ je v dôsledku takéhoto konania eliminovaná súťaž na spodnom trhu. Variantom doktríny Commercial Solvents je povinnosť za určitých okolností dodávať konkurentovi aj na horizontálne súvisiacom trhu, skôr než na vertikálne prepojenom trhu. Doktrína unikátneho zariadenia nie je nezávislou doktrínou. Vyvinula sa neskôr z princípu aplikovaného v prípade Commercial Solvents, aj keď s odlišným názvom a osobitnou sférou aplikácie. 

Prípad Commercial Solvents sa týkal odmietnutia dodávok existujúcemu odberateľovi. Je však dôležité zdôrazniť, že doktrína Commercial Solvents sa rovnako aplikuje aj na nových odberateľov, čo preukazuje napr. prípad Magill. Podstata týchto prípadov totiž spočíva na princípe, že nejde o ochranu odberateľa závislého od dodávok od dominantnej spoločnosti, ale o rozvoj a udržiavanie súťaže na spodnom trhu. Z tohto dôvodu nie je možné robiť rozdiely medzi existujúcimi a novými odberateľmi. 

Výraz „unikátne zariadenie“ nebol v európskom súťažnom práve používaný pred rozhodnutím Komisie vo veci Sea Containers v Stena Sealink v roku 1992. V kontexte čl. 82 Zmluvy, doktrína unikátneho zariadenia je prirodzeným dôsledkom rozsudku Commercial Solvents, že odmietnutie dodávky odberateľovi na nadväzujúcom trhu je zneužitím dominantného postavenia, pokiaľ je týmto eliminovaná súťaž na tomto trhu. Neexistuje konceptuálne rozlíšenie medzi doktrínou Commercial Solvents a doktrínou unikátneho zariadenia. Aj ďalší z nasledujúcich prípadov unikátneho zariadenia, rozsudok Európskeho súdneho dvora vo veci Oscar Bronner je striktne založený na precedense Commercial Solvents. Z ekonomického pohľadu sú tieto prípady založené na princípe, že jedna firma kontroluje nevyhnutný vstup, ktorý je nevyhnutný pre konkurentov, aby mohli súťažiť na nadväzujúcom alebo susediacom trhu. Výraz unikátne zariadenia sa používal najmä v prípadoch, kedy išlo o prístup k infraštruktúre ako letisko, prístav alebo siete potrubí, avšak rozhodovacia prax Komisie a súdov rozšírila jeho použitie aj na práva duševného vlastníctva či suroviny. 

Doktrína unikátneho zariadenia sa začala rozvíjať najmä z dôvodu, že počnúc od 80-tych rokov Komisia začala presadzovať politiku demonopolizácie a liberalizácie sektorov, ktoré boli väčšinu 20. storočia považované za prirodzené monopoly, alebo ktoré sa považovali za problematické na zavedenie trhových mechanizmov a ktoré, vo väčšine prípadov, boli pod kontrolou štátu alebo v štátnom vlastníctve. Komisia považovala zavedenie súťaže do sektorov ako telekomunikácie, doprava a energetika za potrebné. Na rozvoj súťaže v týchto sektoroch bol pre konkurentov potrebný prístup k infraštruktúre vlastnenej a prevádzkovanej dominantnou spoločnosťou.  Komisia tak na základe rozsudku vo veci Commercial Solvents začala rozvíjať svoju rozhodovaciu prax podľa čl. 82 v tom smere, že odmietnutie prístupu k unikátnemu zariadeniu môže byť považované za zneužitie dominantného postavenia a teda za porušenie súťažných pravidiel. Záujmom EK však nebola ochrana individuálnych záujmov konkrétnych žiadajúcich podnikov, ale záujem na zavedení súťaže ako takej, resp. jej udržaní či rozvoji na nadväzujúcich trhoch. 

Zákon, ktorý je plne harmonizovaný s komunitárnym súťažným právom, plne reflektuje princípy komunitárneho súťažného práva a rovnako aj jeho aplikácia by mala zodpovedať aplikácii komunitárneho súťažného práva EK a súdmi spoločenstva. 

Z toho vyplýva, že napriek definícii unikátneho zariadenia priamo obsiahnutej v § 8 ods. 3 zákona, nie je možné abstrahovať od princípu, že výpočet foriem zneužitia dominantného postavenia v § 8 ods. 2 je len demonštratívny  a každé zneužitie dominantného postavenia je zakázané. 

Ust. § 8 ods. 5 sa vzťahuje na špeciálne prípady odmietnutia konkrétnej žiadosti iného podniku o prístup a stanovuje podmienky, ktoré musia byť splnené, aby konanie dominanta mohlo byť kvalifikované ako zneužitie dominantného postavenia. 

Je potrebné zdôrazniť, že v súvislosti s unikátnym zariadením existujú aj iné prípady zneužitia dominantného postavenia ako len prípad špecifikovaný v § 8 ods. 5 zákona, t.j. odmietnutie žiadosti podnikateľa žiadajúceho o prístup. Okrem odmietnutia prístupu k infraštruktúre môže ísť napríklad o neodôvodnené následné zrušenie prístupu k unikátnemu zariadeniu, pokiaľ bol predtým poskytovaný. Tiež sem budú patriť rôzne typy diskriminácie pri poskytovaní prístupu k unikátnemu zariadeniu, a to buď medzi jednotlivými podnikateľmi navzájom, alebo v prípadoch, kedy dominant unikátne zariadenie využíva sám pre seba a zároveň ho poskytuje iným podnikateľom za nevýhodnejších podmienok. Rovnako by za zneužitie dominantného postavenia boli považované aj prípady, kedy by dominant poskytoval prístup k unikátnemu zariadeniu za neprimeraných podmienok. Žiadny z vyššie uvedených prípadov by nebolo možné subsumovať pod § 8 ods. 5 zákona, pričom je nesporné, že by takéto prípady predstavovali zneužitie dominantného postavenia. 

Výklad prezentovaný ST, a.s. by sa priečil samotnému účelu zákona. Účelom zákona, stanoveným v § 1 je totiž ochrana súťaže ako takej a zúženie jeho aplikácie na prípady súvisiace s unikátnym zariadením tak, že by mohlo byť postihnuté jedine také konanie dominanta, kedy by odmietol konkrétnu formálnu žiadosť určitého subjektu o prístup, by znemožňovalo postihovať všetky vyššie uvedené formy zneužitia dominantného postavenia, čo je neprípustné a v rozpore so zámerom zákonodarcu, ktorý formu zneužitia dominantného postavenia uviedol demonštratívne. 

Pokiaľ teda určité konanie podnikateľa predstavuje zneužitie dominantného postavenia a nejde o prípad špecifikovaný v § 8 ods. 2 písm. a) až e) zákona, ani o prípad § 8 ods. 5 zákona, je takéto konanie zakázané podľa § 8 ods. 6 a to bez ohľadu na to, či súvisí s unikátnym zariadením alebo nie. 

Správnosť takéhoto výkladu podporuje dlhoročná rozhodovacia prax EK a súdov spoločenstva, napríklad prípady spomenuté už prvostupňovým orgánom v bodoch 142, 143 a 144 prvostupňového rozhodnutia. Vo všetkých týchto prípadoch je v uvedených rozhodnutiach jednak uvedené, že v určitých prípadoch sa dominant musí nielen zdržať protisúťažného konania, ale musí aktívne podporovať súťaž tým, že potenciálnym konkurentom umožní prístup k zariadeniam, ktoré vyvinul a tiež, výroky týchto rozhodnutí sú koncipované tak, že dominant má poskytnúť prístup k unikátnemu zariadeniu všeobecne, nielen konkrétnemu subjektu. Uvedený prístup korešponduje s princípom, že Komisia je orgánom na ochranu súťaže a nerieši konkrétne spory medzi podnikateľmi na trhu, ale ochraňuje fungovanie spoločného trhu a súťaže.  

	ST, a.s. uvádza príklady z rozhodovacej praxe EK, resp. súdov spoločenstva, ktoré podľa neho preukazujú, že odmietnutie prístupu k unikátnemu zariadeniu je možné posúdiť len na základe konkrétneho odmietnutia prístupu, nie na základe jeho paušálneho neposkytovania. EK, resp. ESD vždy rozhodujú o individuálnej situácii medzi dvoma konkrétnymi osobami, žiadateľom a žiadajúcim. Výnimku tvoria len neindividualizované prípady, kde podnikateľ deklaruje, že prístup neumožní za žiadnych okolností, čo potvrdzuje aj list EK zn. COMP/A3/MC/sl D(2005) 129 (neformálna komunikácia medzi EK a pracovníka úradu ohľadom výkladu zneužitia dominantného postavenia, súčasť spisového materiálu, ďalej len „List EK“). ST, a.s. tvrdí, že žiadnu deklaráciu s takýmto obsahom neuskutočnil. 

	K tejto námietke sa už Rada úradu vyjadrila v predchádzajúcom texte, pričom výklad účastníka konania považuje za priečiaci sa účelu zákona. Orgány ochrany súťaže na úrovni spoločenstva rovnako ako úrad chránia súťaž ako takú a nie individuálne záujmy podnikateľov na trhu a zasahujú vždy, keď nastane obmedzenie súťaže.

	Ohľadom námietky, že ST, a.s. nikdy žiadnu deklaráciu vo vzťahu k neposkytnutiu prístupu k miestnym vedeniam neuskutočnil, Rada úradu uvádza, že toto tvrdenie nie je možné akceptovať. Zo spisového materiálu je nepochybné, že ST, a.s. opakovane uvádzal a tvrdil, že prístup k miestnym vedeniam nikomu neposkytne, pokiaľ mu takúto povinnosť neuloží TÚ SR. Zámer ST, a.s. neposkytnúť prístup je zrejmý aj z vyjadrení alternatívnych operátorov, ktorí sa k tejto problematike opakovane vyjadrovali v médiách, apelovali na rôzne štátne orgány, a podávali sťažnosti na úrad aj na regulátora. Skutočnosť, že za daných okolností ani nebolo účelné formálne sa so žiadosťou o prístup obrátiť na ST, a.s., keďže jeho postoj bol jasný a nemenný, preukazuje napr. list aj Slovanet, a.s., Záhradnícka 151, 821 08 Bratislava č. 16.02.2009 cit.: „Vzhľadom na verejne deklarované stanovisko ST, a.s, že nemá vo svojej ponuke službu, ktorá by umožňovala ISP prístup k miestnym vedeniam, nemalo zmysel z našej strany písomne vyzývať na poskytnutie prístupu k miestnym vedeniam. Taktiež prebiehali nespočetné komunikácie na túto tému a to najmä na fóre API, kde bol ST, a.s. v danom čase jej riadnym členom.“ Postoj ST, a.s. neposkytovať prístup k miestnym vedeniam bol zrejmý, jasný a alternatívni operátori ho zhodne vnímali ako nemenný. Je zrejmý aj z mediálnych vyjadrení ST, a.s., ako správne uviedol aj prvostupňový orgán v rozhodnutí (bod 103 rozhodnutia). Rada úradu považuje podmienky stanovené Komisiou v jej liste za splnené.  

	ST, a.s. ďalej argumentoval, prečo je možné tento prípad posúdiť len podľa ustanovenia § 8 ods. 5 zákona. Podľa ST, a.s. je totiž princíp unikátneho zariadenia vo svojej podstate závislý od žiadosti zo strany iného podniku – ak totiž žiadny podnik a priori nemá záujem na využívaní zariadenia, potom nemôže dôjsť ani k existencii žiadosti a teda ani k prípadu, kedy žiadaný podnik obmedzí žiadajúci podnik v jeho aktivitách na nadväzujúcom trhu.

	Ako už Rada úradu uviedla, v tomto prípade považuje za nepochybne preukázaný záujem a snahu alternatívnych operátorov o prístup k miestnym vedeniam.  Rovnako prvostupňový orgán dostatočne preukázal obmedzenie súťaže. Túto námietku preto neakceptuje.

	ST, a.s. ďalej uviedol, že plošné obmedzenie vlastníckeho práva nemôže byť považované za obmedzenie v nevyhnutnej miere tak, ako to požaduje Ústava SR. Takto by totiž bolo chránené viac obmedzenie vlastníckeho práva ako vlastnícke právo samotné. Ochranu vlastníckeho práva zabezpečuje práve § 8 ods. 5 zákona, ktoré však úrad chybne neaplikoval.

	K ústavným aspektom prípadu sa Rada úradu už vyjadrila. Ust. § 8 ods. 5 zákona upravuje podmienky, ktoré ak nie sú splnené, nepôjde o zneužitie dominantného postavenia. Tieto podmienky majú svoj pôvod rovnako v rozhodovacej praxi EK a judikatúre súdov spoločenstva a v v podstate sumarizujú prípady, kedy sa môže považovať odmietnutie prístupu k unikátnemu zariadeniu za objektívne. Je potrebné zdôrazniť, že aj pri iných typoch zneužitia dominantného postavenia, pokiaľ je správanie dominanta objektívne zdôvodniteľné, nemusí byť považované za protiprávne. Teda nielen § 8 ods. 5 zákona predstavuje ochranu práv dominanta. 

	Úrad sa podľa ST, a.s. nezaoberal splnením podmienok stanovených v § 8 ods. 5 zákona. 

	K tejto námietke Rada úradu uvádza, že úrad neposudzoval konanie ST, a.s. podľa tohto ustanovenia a preto ani nebol dôvod na vyhodnocovanie týchto podmienok. Zároveň treba uviesť, že prvostupňový orgán sa zaoberal posúdením, či existovali nejaké objektívne dôvody, ktoré by bránili ST, a.s. prístup poskytnúť (bod 91 prvostupňového rozhodnutia, str. 21, a tiež body 125 a 126, str. 32-33 prvostupňového rozhodnutia). Nie je teda pravdou, že by úrad vôbec neskúmal odmietnutie prístupu, ako tvrdí účastník konania. Rada úradu dodatočne na TÚ SR preverila, že skutočne neexistovala žiadna prekážka legislatívneho charakteru (viď. už citovaný list TÚ SR č. 4902/2008, doručený 10.11.2009) a ani prekážky technického alebo ekonomického charakteru, ktoré by bránili ST, a.s. prístup poskytnúť. Takúto prekážku neuviedol ST, a.s. v žiadnom zo svojich podaní a nevyplynula ani z obsahu spisu, pričom naopak, analýza TÚ SR (Veľkoobchodný trh č. 4) preukazuje, že z technického hľadiska žiadne prekážky neexistujú. 

	  ST, a.s. sa v rozklade ďalej zaoberal listom EK, pričom tento list má podľa neho svedčiť v prospech jeho argumentácie, že jeho konanie nie je možné posúdiť inak ako podľa § 8 ods. 5 zákona. 

	K tejto námietke Rada úradu uvádza, že EK sa v danom liste vôbec nevyjadrovala k tomu, podľa akého ustanovenia slovenského zákona sa má prípad ST, a.s. posúdiť. Takúto kompetenciu ani nemá. Uvedený list predstavuje neformálnu a teoretickú komunikáciu (bez špecifikovania akýchkoľvek konkrétnych okolností prípadu), pričom sa zaoberá tým, kedy možno uvažovať o zneužití dominantného postavenia formou odmietnutia prístupu k unikátnemu zariadeniu. V liste je uvedené cit: „Za zneužitie dominantného postavenia a teda za porušenie čl. 82 možno považovať aj také prípady, ak nebola podaná osobitná žiadosť o prístup, pokiaľ sa podnikateľ, ktorý kontroluje unikátne zariadenie, vyjadril v tom smere, že za žiadnych okolností neposkytne k zariadeniu prístup.“ Túto podmienku považuje Rada úradu v posudzovanom prípade za splnenú. 

5.	Pokuta

Prvostupňový orgán uložil za protisúťažné konanie účastníkovi konania pokutu vo výške 885 000 000,- Sk (29 376 618,- eur), ktorú v odôvodnení rozhodnutia obsiahlo  a dostatočne zdôvodnil.

K uloženej pokute ST, a.s. namietal, že úrad nepreukázal porušenie zákona, preto je pokuta neodôvodnená a nezákonná.

Rada úradu preskúmala pokutu uloženú prvostupňovým orgánom a dospela k záveru, že zodpovedá podmienkam stanoveným § 38 ods. 10 zákona. Prvostupňový orgán svoj záver v rozhodnutí dostatočne a presvedčivo odôvodnil. Porušenie zákona je odôvodnené v predchádzajúcich častiach tohto rozhodnutia.  

Prvostupňový orgán sa v časti o pokute odvoláva na Metodický pokyn úradu o postupe pri určovaní pokút. Rada úradu uvádza, že § 3 ods. 4 správneho poriadku stanovuje povinnosť správneho orgánu rozhodovať tak, aby v skutkovo zhodných alebo podobných prípadoch nevznikali neodôvodnené rozdiely. Tento metodický pokyn zabezpečuje uvedenú zásadu stanovenú správnym poriadkom a okrem toho aj transparentnosť a predvídateľnosť rozhodovania úradu pri ukladaní pokút. Rada úradu konštatuje, že pri striktnom postupe úradu podľa tohto metodického pokynu by pokuta uložená podnikateľovi ST, a.s. vysoko prevyšovala pokutu, ktorú úrad uložil (bod 217 prvostupňového rozhodnutia). Vzhľadom na skutočnosť, že správne konanie voči podnikateľovi ST, a.s. bolo začaté a pôvodné rozhodnutia, zrušené súdom, boli vydané ešte v čase, kedy metodický pokyn prijatý nebol, Rada úradu sa stotožňuje so záverom úradu, že pokutu vo výške 885 000 000,-Sk (29 376 618,- eur) možno považovať za primeranú.

Základnými kritériami pri ukladaní pokuty sú podľa § 38 ods. 10 zákona závažnosť a dĺžka protiprávneho konania. Pri závažnosti berie úrad do úvahy jeho povahu, skutočný dopad na trh a tam, kde je to účelné, veľkosť relevantného trhu. V tomto prípade je dôvodný záver prvostupňového orgánu, že ide o veľmi závažné konanie.

Konanie ST, a.s., posudzované v tomto prípade, predstavuje vylučovaciu formu zneužitia dominantného postavenia. Vylučovacie formy zneužitia sú vo všeobecnosti považované za závažnejšie v porovnaní s vykorisťovateľskými formami zneužitia dominantného postavenia. 

Neposkytovanie prístupu k miestnym vedeniam spôsobilo, že súťaž v oblasti poskytovania elektronických komunikačných služieb (t.j. v oblasti  poskytovania hlasovej služby, služby prístupu do Internetu a rýchloprenosových telekomunikačných služieb na báze DSL) sa nerozvinula a súťažné prostredie bolo dlhodobo deformované a v dôsledku konania ST, a.s. boli deformované podmienky pre prirodzenú expanziu konkurentov. Protiprávne konanie ST, a.s. umožnilo, že ST, a.s. ovplyvňoval súťažné parametre na trhu výlučne vo svoj prospech a v neprospech iných podnikateľov. Správanie ST, a.s. vážne poškodilo reálnych konkurentov ST, a.s. už pôsobiacich na maloobchodných trhoch, ktorí boli z časového aj technického hľadiská závislí od uvedenia veľkoobchodných služieb ST, a.s. na trh. Ich aktivity boli v podstate zúžené na ďalší predaj služieb ST. V prípade prístupu k miestnym vedeniam by naopak mohli aplikovať najmodernejšie technológie nezávisle na už ponúkaných produktoch ST, a.s., existovala by prirodzená konkurencia, ktorej pozitívne efekty by sa prenášali  na spotrebiteľov v podobe nových, resp. kvalitnejších služieb a nižších cien, ktoré by boli výsledkom konkurenčného boja medzi ST, a.s. a alternatívnymi operátormi. 

	Treba tiež  vziať do úvahy skutočnosť, že dominantný hráč uvádza na trh nové produkty a služby v časovom horizonte prispôsobenom jeho podnikateľským zámerom, pričom nezávislosť alternatívnych operátorov od rozhodnutí dominantného hráča ST, a.s. by mohla následkom väčšieho konkurenčného tlaku urýchliť inovatívne procesy v technológiách, ako je xDSL, čo by viedlo k širšej ponuke služieb pre spotrebiteľov. Konanie ST, a.s. prispelo k zaostávaniu trhu elektronických komunikácií v porovnaní s inými krajinami, kde bol prístup poskytovaný, a negatívne vplývalo na spotrebiteľov.  

Konanie ST, a.s. zároveň úplne uzavrelo trh pre potenciálnych konkurentov a zabránilo prirodzenému vzniku nových trhov, ktoré by v dôsledku technologického vývoja mohli vzniknúť, čo je tiež v neprospech konečného spotrebiteľa. 

	 Správanie ST, a.s. spočívajúce v neposkytovaní prístupu k miestnym vedeniam tak malo vážne negatívne dopady na spotrebiteľov, ktorí v dôsledku obmedzenej, alebo na niektorých trhoch úplne vylúčenej súťaže, nemali možnosť využívať pozitíva z tlaku konkurencie  v podobe nižších cien, kvalitnejších produktov alebo služieb, zavádzania nových technológii a pod.

Zneužívanie dominantného postavenia podnikateľom ST, a.s.  malo negatívne dopady na celé územie Slovenskej republiky.

Rada úradu sa stotožňuje so záverom prvostupňového orgánu, že konanie ST, a.s. predstavuje veľmi závažné porušenie zákona. 

Ohľadom kritéria závažnosti ST, a.s. uviedol, že v odôvodnení úrad na žiadnom mieste nekonkretizuje ani neanalyzuje prípadnú ujmu, ktorú konanie ST, a.s. spôsobuje. Považuje za potrebné zdôrazniť, že stále modernizuje svoje siete v rátane miestnych vedení a služby, pričom aplikuje moderné pokrokové technológie, čo je v záujme ST, a.s. a predovšetkým v záujme koncových užívateľov. 

Rada úradu s týmto tvrdením nesúhlasí. Ujmu na riadnom fungovaní súťaže, ktorá vznikla v dôsledku konania ST, a.s. s negatívnym dopadom na konkuretnov ST, a.s., ako aj na konečných spotrebiteľov, úrad v rozhodnutí obsiahlo a podrobne odôvodnil (body 184 – 195 rozhodnutia, str. 47 – 52). Tvrdenie ST, a.s., že sám aplikuje najmodernejšie technológie a tak koná v prospech spotrebiteľov, je irelevantné. ST, a.s., ktorý protiprávne obmedzil súťaž, ovplyvňoval parametre trhu vo svoj prospech, nebol pod prirodzeným tlakom konkurencie na aplikáciu progresívnych technológií v čo najkratšom čase a nezávisle od konkurencie a spotrebiteľov nastavoval také produkty a v takom čase, ako to bolo pre neho najvýhodnejšie. Prospech pre spotrebiteľa spočíva predovšetkým v tom, že má možnosť na základe vlastných kritérií vybrať si medzi ponukami služieb, ktoré sú výsledkom konkurenčného boja medzi subjektami pôsobiacimi na danom trhu a nie v tom, že dominant sám uváži, čo je pre zákazníka najvýhodnejšie. V tomto prípade nielenže zákazník nemohol profitovať z konkurenčného boja medzi viacerými subjektami, keďže aj služby poskytované alternatívnymi operátormi záviseli od služieb dominanta, ale mnohé služby, ktoré by mohli vzniknúť, ani nevznikli, a pre zákazníka tak boli nedostupné.  

Ohľadom dĺžky protiprávneho konania sa Rada úradu stotožňuje so záverom prvostupňového orgánu, že išlo o konanie trvajúce 3 roky a 12 dní. Dĺžku konania účastník konania osobitne nenamietal. 

Rada úradu zistila, že úrad ako ďalšie okolnosti bral do úvahy opakované porušenie zákona a skutočnosť, že účastník konania má dostatočné právnické a ekonomické znalosti, ktoré mu umožňujú ľahšie rozpoznať, či jeho konanie predstavuje porušenie súťažných pravidiel. 

Ohľadom opakovaného porušenia zákona Rada úradu preverila, že účastník konania sa už v minulosti dopustil konania v rozpore so zákonom, pričom tieto porušenia boli potvrdené aj rozsudkami NS SR, identifikovanými v bode 207 prvostupňového rozhodnutia. Išlo o viacnásobné opakovanie porušenia zákona. Opakované porušenie zákona (v tomto prípade dokonca viacnásobné) je okolnosťou, ktorá výrazne zvyšuje nebezpečnosť daného protiprávneho konania. Znamená, že predchádzajúca sankcia vôbec nesplnila svoju preventívnu funkciu, t.j. neviedla k odradeniu účastníka konania od ďalšieho protiprávneho konania. Účastník konania napriek tomu, že už bol za svoje predchádzajúce protiprávne konanie úradom sankcionovaný a toto porušenie bolo deklarované aj NS SR, opätovne zákon porušil. V tomto prípade je preukázané, že pôvodná predchádzajúca sankcia vôbec nesplnila svoj účel. 

ST, a.s. k opakovanému porušeniu zákona uvádza, že toto tvrdenie úradu je nepravdivé, pretože takéto konanie ešte vôbec nebolo predmetom šetrenia úradu. Rozhodnutie predsedníčky úradu č. 2002/DZ/P/2/157 sa netýka identického skutku, čo účastník konania podrobne vysvetľuje. 

Rada úradu túto námietku neakceptuje. Zákon v § 38 ods. 10 stanovuje, že úrad pri ukladaní pokuty berie do úvahy opakované porušovanie zákona tým istým podnikateľom. Zákon umožňuje úradu zohľadniť akékoľvek porušenie zákona, nestanovuje podmienku, že musí ísť o identický skutok. Úradom uvedené rozhodnutia (bod 211 prvostupňového rozhodnutia, str. 55) preto možno zohľadniť ako priťažujúcu okolnosť. 

ST, a.s. tiež namietal, že ďalšou skutočnosťou, ktorú úrad zohľadnil, sú dostatočné právnické a ekonomické vedomosti ST, a.s. vo vzťahu k rozpoznaniu, či konanie ST, a.s. predstavuje porušenie zákona. Takýto postup je podľa ST, a.s. hrubým porušením zásady rovnosti pred zákonom. ST, a.s. poukazuje na rozsudok KS BA č. k. 1 S 424/06, kde KS BA uviedol takýto postup úradu za jeden z dôvodov nezákonnosti rozhodnutia.

Rada úradu túto námietku v súlade s uvedeným právnym názorom súdu akceptuje. Vo vzťahu k hlavným kritériám, závažnosti a dĺžke, ako aj vzhľadom na ostatné priťažujúce okolnosti, však toto kritérium nepovažuje za významné a preto ho pri stanovení výšky ukladanej pokuty nebolo potrebné zohľadniť. 
 
	Ďalej ST, a.s. namietal likvidačný charakter pokuty. Neviedol však žiadne konkrétne okolnosti, preukazujúce toto tvrdenie. 

Rada úradu uvádza, že na základe § 38 zákona je možné uložiť podnikateľovi pokutu do výšky 10% z obratu. Protimonopolný úrad v tomto konaní uložil pokutu 
vo výške 5,9 % z obratu v roku 2007, pričom takáto pokuta je primeraná spáchanému protisúťažnému konaniu. Rada úradu považuje tvrdenie účastníka konania o likvidačnom charaktere pokuty za účelové, a to aj s prihliadnutím na skutočnosť, že ST, a.s. je súčasťou nadnárodnej ekonomickej skupiny Deutsche Telekom group a tiež na skutočnosť, že protiprávne konanie, ktoré malo za následok obmedzenie expanzie súčasnej konkurencie a úplné vylúčenie potenciálnej konkurencie muselo priniesť pre ST, a.s. aj majetkový prospech. Naviac ST, a.s. svoje tvrdenie ničím nepodložil a uviedol iba všeobecné tvrdenie, že pokuta môže vo všeobecnosti predstavovať zásah do základných práv za predpokladu, že podnikateľ je nútený prestať podnikať, resp. radikálne obmedziť svoje ďalšie činnosti a investície. ST, a.s. ničím nepreukázal, že v dôsledku uloženej pokuty bude nútený úplne ukončiť svoje podnikanie, resp. ho radikálne obmedziť. Rada úradu zistila z informácií predložených ST, a.s. (list ST, a.s. č. 2272/2008, doručený 11.06.2008), že zisk ST, a.s. za rok  2007 bol 2 966 miliónov Sk (98 450 000 eur), čo preukazuje, že tvrdenie ST, a.s. o likvidačnom charaktere pokuty je značne nepravdepodobné. Uložená pokuta predstavuje 29,8% zo zisku ST, a.s. za rok 2007. 
KS BA vo svojom rozsudku uviedol, že pokutu je možné uložiť len 
za porušenie ustanovení špecifikovaných v § 38 ods. 1 zákona. Ust. § 38 ods. 1 stanovuje povinnosť úradu uložiť podnikateľovi za porušenie § 8 ods. 6 zákona pokutu.  Podľa Rady úradu prvostupňový orgán riadne preukázal a odôvodnil, v čom spočívalo poručenie zákona a prečo konanie ST, a.s. naplnilo skutkovú podstatu zneužitia dominantného postavenia, ktoré je podľa § 8 ods. 6 zakázané. Rada úradu považuje preto túto požiadavku, stanovenú KS BA, za splnenú. 

6.	Námietky účastníka konania ohľadom procesného postupu 

	V rozklade ST, a.s. namietal aj procesné pochybenia úradu, kde uviedol nepreskúmateľnosť záverov o zastupiteľnosti spôsobov prístupu a nedostatočné zistenie skutkového stavu. 

	K námietkam týkajúcim sa zastupiteľnosti sa Rada úradu vyjadrila v časti o relevantnom trhu. 

	Čo sa nedostatočne zisteného skutkového stavu týka, ST, a.s. namietal, že ide o ničím nepodložené tvrdenia, ktoré nie sú preukázané žiadnymi faktami, analýzami trhu či inými dôkazmi. 

	Táto námietka je podľa Rady úradu veľmi všeobecná. Prvostupňový orgán v rozhodnutí presne identifikoval všetky dôkazy, ktoré boli podkladom jeho rozhodnutia a sú súčasťou spisového materiálu. Vychádzal z listinných dôkazov, najmä z vyjadrení alternatívnych operátorov a vyjadrení a dokumentov vydaných TÚ SR. Rovnako všeobecne dostupné informácie, ktoré úrad použil ako doplňujúce podklady rozhodnutia (mediálne vyjadrenia, tlačové správy a pod.), sú v jeho rozhodnutí riadne identifikované. Rada úradu preto túto námietku neakceptuje. 

	Ďalej ST, a.s. vo výzve pred vydaním druhostupňového rozhodnutia namietal, že úrad a ani Rada úradu nerešpektovala právny názor KS BA vyslovený v rozsudku, keď nevykonali žiadne nové dôkazy, ktoré by podporovali meritórne závery uvedené v prvostupňovom rozhodnutí.  

Rada úradu  uvádza, že z rozsudku KS BA je zrejmá požiadavka 
na odôvodnenie rozhodnutia v tom smere, že je potrebné riadne a presvedčivo odôvodniť, v čom spočíva porušenie zákona a čo je teda dôvodom na uloženie pokuty. Rozhodnutie súd považoval za nepreskúmateľné pre nedostatočné odôvodnenie. Nikde v rozsudku KS BA nie je vyslovený právny názor, že by bol úrad povinný doplniť dokazovanie, resp. v akom smere má dokazovanie doplniť. Ak by to súd považoval za potrebné, v rozsudku by úrad na doplnenie dokazovania zaviazal (ako tomu urobil v iných konaniach, napr. v rozsudku č.k. 1 S 424/06-161 IČS 1006202655 zo dňa 21.06.2007, kde výslovne uviedol, že úrad je povinný zaobstarať znalecký posudok). Nie je preto pravdivé tvrdenie ST, a.s., že rozsudok KS BA jednoznačne zakladá potrebu vykonania ďalšieho dokazovania. 

	Vzhľadom na vyššie uvedené, rozhodla Rada  úradu tak, ako je uvedené 
vo výroku tohto rozhodnutia.

Poučenie:

	Proti tomuto rozhodnutiu sa podľa § 61 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov nemožno odvolať. Proti tomuto rozhodnutiu možno podať žalobu podľa § 247 Občianskeho súdneho poriadku na Krajský súd v Bratislave do dvoch mesiacov od jeho doručenia. 

                        

                                                                             

                                                                              Danica Paroulková
                                                                                 predsedníčka 
                                                 Rady Protimonopolného úradu Slovenskej republiky

Rozhodnutie sa doručí : 

1.	Slovak Telekom, a.s., Karadžičova 10, 825 13 Bratislava
2.	Protimonopolný úrad SR, odbor zneužívania dominantného postavenia