PROTIMONOPOLNÝ ÚRAD SLOVENSKEJ REPUBLIKY

ROZHODNUTIE

Číslo:	2012/KH/R/2/006	                Bratislava 27. januára 2012 	

Rada Protimonopolného úradu Slovenskej republiky v Bratislave, ako orgán príslušný na konanie podľa § 18 ods. 1 zákona č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady 
č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov, v správnom konaní č. 0008/ODOS/2011, na základe rozkladu podaného Komorou veterinárnych lekárov Slovenskej republiky, IČO: 0017317894, Botanická 17, 841 04 Bratislava 

z r u š u j e

podľa § 59 ods. 3 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov rozhodnutie Protimonopolného úradu Slovenskej republiky, odboru dohôd obmedzujúcich súťaž č. 2011/KH/1/1/031 zo dňa 05.septembra 2011 a vec mu vracia na nové prejednanie a rozhodnutie.

Odôvodnenie :

(1)	Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, odbor dohôd obmedzujúcich súťaž (ďalej len „úrad“) vydal dňa 05.09.2011 rozhodnutie č. 2011/KH/1/1/031, ktorým rozhodol tak, že Etický a profesný poriadok (ďalej len „Etický a profesný poriadok“), ktorý je súčasťou Stanov Komory veterinárnych lekárov Slovenskej republiky, Botanická 17, 841 04 Bratislava (ďalej len „Komora“), schválený dňa 02.12.2006 v Banskej Bystrici XVI. Snemom Komory je v prvej vete § 3 Tretej časti – Sídlo a miesto vykonávania súkromných veterinárnych činností v znení cit: 

„SVČ možno vykonávať len u objednávateľa alebo v mieste vykonávania SVČ. Výnimkou je len výkon odborných veterinárnych činností určených plánom veterinárnej prevencie a ochrany štátneho územia na príslušné obdobie tým SVL, ktorý má s regionálnou potravinovou a veterinárnou správou uzavretú zmluvu na vykonanie určitých štátnych veterinárnych činností (§ 12 ods. 2 písm. a) zákona o veterinárnej starostlivosti) a to v mieste, na ktoré má SVL uzavretú takúto zmluvu.“

rozhodnutím združenia podnikateľov, ktoré má za cieľ obmedzenie súťaže na trhu poskytovania súkromnej veterinárnej činnosti súkromnými veterinárnymi lekármi na území Slovenskej republiky a ktoré je podľa § 4 ods. 1 a § 4 ods. 4 v spojení s § 4 ods. 2 písm. c) a s poukazom na § 4 ods. 3 písm. c) zákona č. 136/2001 Z.z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení  zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov (ďalej  len  „zákon“) v období od 02.12. 2006 do 05.09.2011 zakázané. 

Za uvedené konanie úrad podľa § 38 ods. 1 zákona uložil Komore pokutu vo výške 2 708,- eur. 

(2)	Voči uvedenému rozhodnutiu podala Komora včas rozklad (list ev. pod č. 3626/2011, doručený 21.09.2011, v ktorom žiadala rozhodnutie úradu zrušiť a konanie zastaviť podľa § 32 ods. 2 písm. g) zákona, pretože v konaní nebolo preukázané, že Komora porušila ustanovenia zákona. Námietky Komory možno zhrnúť do nasledovných okruhov: 

•	Nesprávne vyhodnotenie vykonaného dokazovania, nesprávne právne posúdenie veci, nezrozumiteľnosť a nepreskúmateľnosť rozhodnutia;
•	Nesprávne vyhodnotenie zmyslu a výkladu posudzovaného ustanovenia Etického a profesného poriadku;
•	Nezohľadnenie ústavnoprávnych aspektov predmetného ustanovenia;
•	Nesprávne vyhodnotenie disciplinárneho konania voči MVDr.I.M.;
•	Nezohľadnenie návrhu na ústne pojednávanie.

Námietky Komory, uvedené v rozklade, sú podrobnejšie uvedené priamo v texte tohto rozhodnutia spolu s vyjadrením Rady Protimonopolného úradu Slovenskej republiky (ďalej len „Rada úradu“) k nim.   

(3)	Dňa 21.12.2011 Rada úradu zaslala Komore výzvu pred vydaním rozhodnutia podľa § 33 zákona (list ev. pod č. 5133/PMÚ SR/2011). Účastník konania sa v stanovenej lehote k predbežným záverom Rady úradu nevyjadril. 

(4)	Rada  úradu preskúmala rozkladom napadnuté rozhodnutie a oboznámila sa so spisovým materiálom s ním súvisiacim. Dospela k nasledovným záverom: 

1.	Účastník konania

(5)	Rada úradu sa stotožňuje so záverom prvostupňového orgánu, že účastníkom predmetného správneho konania je Komora, a to z dôvodov uvedených v rozhodnutí (str. 3 rozhodnutia). Voči vymedzeniu účastníka konania a jeho dôvodom účastník konania nevzniesol počas konania žiadne námietky. 
2.	Relevantné trhy.
(6)	Úrad v tejto časti odôvodnenia okrem citácie príslušných ustanovení zákona (§3 ods. 3 až 6 zákona) uviedol, že na základe zistených skutočností vymedzil tovarový relevantný trh ako trh poskytovania súkromnej veterinárnej činnosti súkromnými veterinárnymi lekármi. Priestorový relevantný trh úrad vymedzil územím Slovenskej republiky, nakoľko sa jedná o územie, na ktorom sú súťažné podmienky poskytovania súkromných veterinárnych činností súkromnými veterinárnymi lekármi také homogénne, že toto územie je možné odčleniť od ostatných území s odlišnými súťažnými podmienkami. Pôsobnosť Komory zahŕňa celé územie Slovenska. Voči definícii relevantného trhu účastník konania nevzniesol námietky.
(7)	Rada úradu takéto odôvodnenie rozhodnutia v časti týkajúcej sa vymedzenia relevantného trhu považuje za nedostatočné. Podľa § 47 ods. 3 správneho poriadku v odôvodnení rozhodnutia správny orgán uvedie, ktoré skutočnosti boli podkladom pre rozhodnutie, akými úvahami bol vedený pri hodnotení dôkazov, ako použil správnu úvahu pri použití právnych predpisov, na základe ktorých rozhodoval, a ako sa vyrovnal s návrhmi a námietkami účastníkov konania a s ich vyjadreniami k podkladom rozhodnutia. 
(8)	Definovanie relevantného trhu je vecou správnej úvahy úradu a úrad musí presvedčivo uviesť, ako a prečo ku konkrétnej definícii trhu z tovarového a priestorového hľadiska dospel, resp. uviesť, prečo sa podrobným definovaním relevantného trhu nezaoberal. Presná definícia relevantného trhu nie je potrebná, napr. v prípade tzv. „ťažkých kartelov“, t.j. dohôd obmedzujúcich súťaž, ktorých cieľom je obmedzenie súťaže (napr. horizontálne dohody o cenách, rozdelení trhov a pod.), keďže tieto sú zakázané už na základe svojho škodlivého cieľa a bez ohľadu na ich dopady a na podiel ich účastníkov na trhu. 

(9)	V predmetnom rozhodnutí je uvedený záver úradu, avšak bez zodpovedajúceho odôvodnenia a vysvetlenia, prečo úrad považuje uvedenú definíciu za správnu. Úrad sa v odôvodnení trhu odvoláva na „zistené skutočnosti“, tieto však v rozhodnutí neidentifikuje. 

(10)	Pokiaľ by úrad v konaní dospel k záveru, že ide o tzv. „ťažký kartel“, kde presná definícia trhu nie je potrebná, je povinný v rozhodnutí uviesť, že presná definícia trhu nie je potrebná práve z tohto dôvodu.  

(11)	Pokiaľ úrad dospeje k záveru, že nejde o takýto prípad, potom je v ďalšom konaní povinný svoj záver ohľadom definície trhu riadne odôvodniť. V tejto súvislosti Rada úradu poukazuje predovšetkým na právne predpisy regulujúce výkon veterinárnych činností a predpisy regulujúce pôsobnosť a postavenie Komory, a to zákon č. 442/2004 Z.z. o súkromných veterinárnych lekároch, o Komore veterinárnych lekárov Slovenskej republiky a o zmene a doplnení zákona č. 488/2002 Z.z. o veterinárnej starostlivosti a o zmene niektorých zákonov v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon o SVL“) a zákon č. 39/2007 Z.z. o veterinárnej starostlivosti (ďalej len „zákon o VS“).
3.	Posúdenie konania Komory podľa zákona.
(12) 	Úrad vo výroku rozhodnutia uviedol, že posudzovaná veta Etického a profesného poriadku, prijatého Komorou, je dohodou obmedzujúcou súťaž vo forme rozhodnutia združenia podnikateľov, ktorá má za cieľ obmedzenie súťaže. 
(13)	V odôvodnení rozhodnutia úrad uviedol, že posudzoval konanie Komory spočívajúce v praktickej aplikácii uvedeného ustanovenia (str. 4 rozhodnutia). Podľa úradu, ide o praktiku rozdelenia trhu (str. 8 rozhodnutia), ktorá obmedzuje voľnosť konania podnikateľov – súkromných veterinárnych lekárov, členov Komory - poskytovať svoje služby mimo pridelený územný rozsah oprávnenia, napriek tomu, že obsah tohto ustanovenia nemá oporu v žiadnom zákone. Taktiež sú obmedzení odberatelia veterinárnych služieb v slobodnom výbere dodávateľa týchto služieb. Ďalej úrad uviedol, že vo všeobecnosti sa dá konštatovať, že praktika rozdelenia trhu má spravidla za následok vylúčenie súťaže nielen medzi jej účastníkmi, ale aj narušenie súťaže na trhu všeobecne, pretože obmedzuje súťaž ako na strane ponuky, tak aj na strane dopytu. Jej protisúťažné účinky spočívajú v prípade územnej segmentácie v tom, že táto praktika má za následok sťaženie, ak nie znemožnenie prístupu na trh iným súťažiteľom, takže dôsledkom je spravidla vznik lokálnych monopolov. 

(14)	Rada úradu predovšetkým poukazuje na to, že z výroku rozhodnutia,  ani z jeho odôvodnenia a spisového materiálu nie je jednoznačne zrejmé,  akým konaním sa Komora dopustila protiprávnej rajonizácie. Úrad vo výroku svojho rozhodnutia uviedol vyššie citovanú časť interného predpisu Komory, z ktorej však podľa názoru Rady úradu jednoznačne nevyplýva, že  má za cieľ územnú segmentáciu výkonu činností SVL, ako uvádza úrad v odôvodnení rozhodnutia. 
(15)	V rozhodnutí úrad zrozumiteľne a presvedčivo neobjasnil a neodôvodnil, ako uvedené ustanovenie Etického a profesného poriadku Komory obmedzuje voľnosť konania SVL, t.j. ich možnosť poskytovať svoje služby mimo prideleného územného rozsahu oprávnenia. Z rozhodnutia, a ani zo spisového materiálu podľa záveru Rady úradu presvedčivo nevyplýva, či a ako Komora reguluje územný rozsah poskytovanie služieb jednotlivými SVL.  Toto tvrdenie úradu nie je podľa názoru Rady úradu dostatočne podložené spisovým materiálom.   Rozhodnutie úradu nevychádza z dostatočne zisteného skutkového stavu. 
(16)	V tejto súvislosti Rada úradu poukazuje aj na rozpor výroku rozhodnutia s jeho odôvodnením. Vo výroku, ktorý je  záväznou časťou rozhodnutia, úrad konštatuje protiprávnosť konania Komory, pričom toto podľa úradu spočíva v posúdení znenia časti Etického a profesného poriadku Komory. V odôvodnení rozhodnutia úrad naopak uvádza, že posudzoval praktickú aplikáciu uvedeného ustanovenia a podrobne popisuje konkrétny prípad disciplinárneho konania za porušenie tohto ustanovenia SVL v praxi. Pokiaľ úrad vidí súťažný problém v praktickom uplatňovaní tohto ustanovenia Komorou, je povinný popísať to aj vo výroku svojho rozhodnutia.  
(17)	Rada úradu preto konštatuje, že z rozhodnutia úradu, ani zo spisového materiálu nie je možné vyvodiť jednoznačný záver o tom, že vyššie citovaná časť Etického a profesného poriadku Komory je zakázanou dohodou obmedzujúcou súťaž tak, ako v rozhodnutí uviedol úrad. 
(18)	Zároveň však s poukazom na dôkazy obsiahnuté v spise, najmä na v rozhodnutí uvádzané disciplinárne konanie a tiež samotné znenie posudzovaného ustanovenia Etického a profesného poriadku Komory, nie je možné bez ďalšieho dokazovania jednoznačne uzavrieť, že Komora sa nedopustila konania v rozpore so zákonom. 
 (19)	Z pohľadu súťažného práva je relevantné, či predmetné ustanovenie, ktoré Komora zaviedla s cieľom regulovať výkon činností SVL, je spôsobilé privodiť obmedzenie súťaže, resp. privodiť také obmedzenie súťaže, ktoré nie je kompenzované iným legitímnym cieľom vo verejnom záujme. 
(20)	Povolanie SVL spadá do sektora profesijných služieb, t.j. služieb,  vyžadujúcich špeciálne vzdelanie, prax alebo osobitné postavenie a zodpovednosť poskytovateľa. Potreba regulácie v tomto sektore je daná osobitným charakterom týchto služieb, predovšetkým informačnou asymetriou medzi poskytovateľom a prijímateľom služby, existenciou externalít a tým, že niektoré profesijné služby produkujú verejné statky. Regulácia slúži na ochranu spotrebiteľa a verejného záujmu a v určitej miere je potrebná. Na druhej strane, nadmerná regulácia znižuje alebo vylučuje súťaž medzi poskytovateľmi služieb a tým pripravuje spotrebiteľov a spoločnosť o prospech, ktorý prináša fungujúca súťaž. Na dosiahnutie cieľa maximalizovať pozitíva, ktoré súťaž a regulácia prinášajú, je potrebné použiť tzv. test proporcionality: regulačné pravidlá musia byť objektívne nevyhnutné na dosiahnutie jasne formulovaného a legitímneho cieľa vo verejnom záujme a musí ísť o mechanizmus, ktorý je vo vzťahu k súťaži najmenej obmedzujúci. V súvislosti s testom proporcionality Rada úradu poukazuje aj na rozsudok Súdu prvého stupňa vo veci Wouters, kde sa súd zaoberal posúdením vzťahu ochrany súťaže a iných verejných záujmov, chránených reguláciou v oblasti profesijných služieb.  

(21)	V tomto prípade bude preto v ďalšom konaní potrebné posúdiť, či dané ustanovenie obmedzuje súťaž a pokiaľ áno, či je v súlade s požiadavkou proporcionality. 

(22)	V tejto súvislosti Rada úradu poukazuje na zákonné ustanovenia týkajúce sa miesta výkonu SVČ. Podľa § 4 ods. 3 písm. d) zákona o SVL žiadosť o zápis do registra SVL, ktorý vedie Komora, musí obsahovať miesto a sídlo vykonávania SVČ. Rovnako zákon o VS v § 13 ods. 1 písm. a) stanovuje povinnosť SVL oznámiť príslušnému orgánu veterinárnej správy okrem iného svoje sídlo a miesto vykonávania SVĆ, ak nie je totožné so sídlom. Zákon o SVL, ani zákon o VS však v žiadnom zo svojich ustanovení neobsahujú zákaz výkonu SVČ na inom mieste ako u objednávateľa alebo v mieste vykonávania SVČ tak, ako to stanovila Komora v Etickom a profesijnom poriadku. Možno uzavrieť, že požiadavka stanovená Komorou ide nad rámec zákonnej úpravy. 
(23)	Zároveň je podľa Rady úradu sporné, či regulácia miesta výkonu SVČ, spadá do oblasti profesijnej etiky. Aj samotná Komora v rozklade argumentuje požiadavkami na bezpečnosť a kvalitu výkonu SVL a ochranu života a zdravia ľudí a zvierat, čo podľa Rady úradu nesúvisí s morálkou, resp. pravidlami slušného správania sa SVL voči klientom, kolegom či spoločnosti.  Pokiaľ Komora argumentuje potrebou výkonu SVČ v zodpovedajúcich podmienkach, Rada úradu poukazuje na § 9 ods. 3 zákona o SVL, podľa ktorého SVL je povinný mať technické vybavenie umožňujúce poskytovanie SVČ podľa druhov tejto činnosti. Minimálne technické vybavenie podľa druhu činnosti ustanoví všeobecne záväzný právny predpis, ktorý vydá ministerstvo. Je preto potrebné posúdiť, či je vzhľadom na predmetnú právnu úpravu opodstatnená ďalšia regulácia miesta výkonu činnosti Komorou.
(24)	Rada úradu tiež poukazuje na to, že samotná Komora v konaní pred súdmi (rozsudok Krajského súdu v Trnave č.k. 14S/58/2008-71 zo dňa 11. júna 2009 a rozsudok Najvyššieho súdu Slovenskej republiky rozsudkom č. k. 8Sžo/362/2009 zo dňa 26. augusta 2010) v súvislosti s disciplinárnym konaním voči MVDr. I.M. uvádzala, že rajonizácia je možná a má sa ňou zabezpečiť kvalita služieb v regióne. V konaní pred úradom, predovšetkým v rozklade, naopak Komora akúkoľvek rajonizáciu spochybnila. Rada úradu preto uzatvára, že v ďalšom konaní bude potrebné vysporiadať sa s týmito rozpornými informáciami, obsiahnutými v spisovom materiáli,  a jednoznačne zistiť, aký bol cieľ prijatia, výklad a aplikácia daného ustanovenia Etického a profesijného poriadku v praxi a či toto ustanovenie spôsobuje obmedzenie súťaže. 

4.	Ďalšie námietky účastníka konania 
4.1	Nezrozumiteľnosť výroku
(25)	Účastník konania namietal nezrozumiteľnosť výroku rozhodnutia, ktorá podľa jeho názoru vyplýva z toho, že úrad rozhodol, že iba prvá veta § 3 Tretej časti Etického a profesného poriadku je rozhodnutím združenia podnikateľov, ktoré má za cieľ obmedzenie súťaže. Druhú vetu vo svojom rozhodnutí vôbec neriešil. V rozpore s tým však úrad v odôvodnení aj vo výroku uvádza celé znenie § 3, čo je značne mätúce a spôsobuje nezrozumiteľnosť. 
(26)	Rada úradu považuje túto námietku účastníka konania za dôvodnú. Uvedenie celého ustanovenia § 3 Tretej časti Etického a profesného poriadku vo výrokovej časti rozhodnutia môže podľa Rady úradu spôsobiť zmätočnosť výroku. Úrad je povinný vo výroku rozhodnutia jednoznačne a presne uviesť, ktoré konanie je porušením zákona. Voči výroku rozhodnutia, resp. jeho súladu s odôvodnením rozhodnutia má Rada úradu aj ďalšie výhrady uvedené v predchádzajúcej časti tohto rozhodnutia (body 14 – 16). 
4.2	K zmyslu a výkladu posudzovaného ustanovenia 
(27)	Komora argumentuje, že účelom ustanovenia nie je v žiadnom prípade teritoriálne obmedzenie výkonu SVČ, ani rajonizácia. Toto ustanovenie nemôže mať za následok obmedzenie výkonu SVČ. Sleduje legitímny cieľ, a to zamedzenie výkonu povolania na miestach, ktoré sú pre túto činnosť z hygienického a spoločenského hľadiska nevhodné. V tejto súvislosti účastník konania presne špecifikuje ciele sledované danou úpravou. Nikdy nič ako pridelený územný rozsah oprávnenia SVL pri výkone SVČ neexistovalo a z uvedeného ustanovenia ani nič také nevyplýva. 
(28)	Podľa Komory v konečnom dôsledku Stanovy a Etický a profesný poriadok platia pre všetkých SVL bez obmedzenia a žiadneho z nich nediskriminujú. Boli prijaté najvyšším orgánom Komory, na ktorom majú právo hlasovať všetci SVL a spôsobom, ktorý vyžaduje zákon.  
(29)	K nedostatočne zistenému skutkovému stavu a z toho vyplývajúcej nepreskúmateľnosti záverov úradu ohľadom rajonizácie sa Rada úradu vyjadrila v predchádzajúcej časti tohto rozhodnutia. V tomto kontexte bude potrebné, aby sa úrad dôsledne zaoberal všetkými námietkami, uvádzanými účastníkom konania v súvislosti a cieľom, zmyslom a výkladom posudzovaného ustanovenia. 
(30)	K argumentu Komory, že Stanovy a Etický a profesný poriadok platia pre všetkých SVL bez obmedzenia a boli prijaté v súlade so zákonom o SVL, Rada úradu uvádza, že nie je pre posúdenie prípadu z pohľadu súťažného práva relevantný. 
(31)	Podľa § 4 ods. 1 zákona dohoda a zosúladený postup podnikateľov, ako aj rozhodnutie združenia podnikateľov, ktoré majú za cieľ alebo môžu mať za následok obmedzovanie súťaže (ďalej len „dohoda obmedzujúca súťaž“) sú zakázané, ak tento zákon neustanovuje inak.

V citovanom ustanovení sa zavádza legislatívna skratka pre rôzne formy dohôd obmedzujúcich súťaž. Jednou z foriem dohody obmedzujúcej súťaž je aj rozhodnutie združenia podnikateľov. 

(32)	Podľa § 4 ods. 2 písm. c) zákona rozhodnutie združenia podnikateľov je právny akt orgánu združenia, ako aj odporúčanie orgánu združenia.  

(33)	Pod rozhodnutím združenia podnikateľov z pohľadu súťažného práva treba vnímať také situácie, kde združenie koordinuje také aktivity svojich členov, ktoré by inak boli vykonávané samostatne a nezávisle jednotlivými podnikateľmi a podliehali by konkurenčnému tlaku. Konanie združenia má v podstate rovnaký efekt ako dohoda jednotlivých jeho členov, podnikateľov, o spoločnom postupe. 

(34)	Pod rozhodnutím združenia podnikateľov teda treba rozumieť jednak rozhodnutie združenia ako formálny akt vyplývajúci z interných predpisov združenia alebo jeho interných noriem, t.j. právny akt združenia (ide o rozhodnutie združenia v užšom zmysle), ako aj odporúčanie združenia, ktorým je taký postup, konanie alebo rozhodnutie združenia, u ktorého absentujú formálne náležitosti na takýto úkon, avšak má za cieľ alebo môže mať za následok obmedzenie súťaže. Aj pojem odporúčanie združenia má v súťažnom práve široký význam, okrem odporúčania určitého správania na trhu členom združenia zahŕňa tiež ďalšie činnosti združenia, v rámci ktorých združenie koná aktívnejšie, jeho aktivity siahajú ďalej ako len odporučenie cien, jednotného postupu a pod.

(35)	Vzhľadom na uvedené možno uzavrieť, že samotná skutočnosť, že určitý právny akt združenia bol prijatý priamo všetkými jeho členmi a v súlade s osobitnými predpismi, resp. internými predpismi združenia, nezbavuje združenie zodpovednosti za prípadné porušenie súťažného práva. Naopak, súťažné právo umožňuje postihovať aj také formy konania združenia, ktoré nemožno označiť za právne akty združenia stricto sensu. 
4.3	Ústavnoprávne aspekty ustanovenia § 3 Tretej časti Etického a profesného poriadku
(36)	Komora poukazuje na čl. 13 Ústavy SR, podľa ktorého povinnosti možno ukladať len na základe zákona, v jeho medziach a pri zachovaní základných práv a slobôd. Podľa čl. 35 ods. 2 Ústavy SR môže zákon ustanoviť podmienky a obmedzenia výkonu určitých povolaní alebo činností. V tejto súvislosti uvádza výklad k tomuto čl. Ústavy SR cit: „Zákonné podmienky a obmedzenia sa dotýkajú napr. predpísanej odbornej kvalifikácie, môžu sa dotýkať i veku, pohlavia, štátneho občianstva a pod.“ Podľa § 15 ods. 3 zákona o SVL vnútorné predpisy Komory upravia zásady etiky SVL. Podľa § 4 ods. 3 zákona o SVL žiadosť o zápis do registra komory musí obsahovať miesto a sídlo vykonávania SVČ. Podľa § 16 zákona o SVL snem schvaľuje vnútorné predpisy Komory. 
(37)	Na základe uvedeného Komora s poukazom na výklad k Ústave SR uvádza, že základom pre stanovenie povinností je zákon o SVL, ktorý zmocňuje Komoru uložiť povinnosť SVL, čo urobila legitímnym spôsobom – prijatím Etického a profesného poriadku na smene. Ďalej odkazuje na argumenty súvisiace s potrebou zabezpečiť ochranu spotrebiteľa pri výkone SVČ a ďalšie legitímne ciele, predovšetkým ochranu života a zdravia ľudí a zvierat, garantované Ústavou SR. Vzhľadom na uvedené podľa Komory nejde o obmedzenie výkonu SVČ, ale o ustanovenie regulujúce výkon týchto činností, a to v súlade s Ústavou SR. 
(38)	Komora ďalej uvádza, že nie je možné odvolávať sa na rozhodnutia súdov vo veci disciplinárneho konania voči MVDr. I.M., keďže ide o rozhodnutia súdov v konkrétnej veci, ktoré je záväzné len pre účastníkov. Súdy sa primárne nezaoberali súladom podzákonnej normy so zákonom. Zároveň súdy vychádzali z nesprávneho predpokladu, že Komora zaviedla teritoriálne obmedzenia a rajonizáciu.  
(39)	V prvom rade Rada úradu uvádza, že úrad nie je kompetentný vyjadrovať sa k súladu konania Komory s Ústavou SR, ale posudzovať dopad jej konania na hospodársku súťaž. Rada úradu nespochybňuje, že zákon o SVL zveril do kompetencie Komory upravovať otázky etiky výkonu SVČ. Treba však zdôrazniť, že záujem na ochrane hospodárskej súťaže je takisto verejným záujmom chráneným priamo Ústavou SR a na základe Ústavy zákonom o ochrane hospodárskej súťaže. Pokiaľ Komora upravuje vlastnými internými právnymi aktami výkon povolania SVL, musí pritom rešpektovať ostatné platné právne predpisy, teda aj zákon o ochrane hospodárskej súťaže. Výkon samosprávnej činnosti Komorou sa musí realizovať v súlade s ostatnými právnymi normami vyššej právnej sily, t.j. aj v súlade so zákonom. 	
(40)	V tejto súvislosti však Rada úradu uvádza, že podľa jej názoru je sporné, či obmedzenie miesta výkonu SVČ, ktoré nie je stanovené zákonom, môže Komora upravovať vlastnými internými aktami ako otázku etiky výkonu SVČ. K rovnakému záveru dospeli aj súdy v rozsudkoch týkajúcich sa disciplinárneho konania voči MVDr. I.M.. V rozsudkoch súdy uviedli, že ustanovenie prvej vety § 3 Tretej časti Etického a profesného poriadku ide nad rámec zákona o SVL, Komora ním ukladá povinnosť, ktorá nie je uložená zákonom, čo koliduje s čl. 13 ods. 1 písm. a) Ústavy SR a podľa súdov nejde o požiadavku týkajúcu sa etiky. Rada úradu nespochybňuje, že súdy v rozsudkoch neriešili protisúťažné konanie Komory, čo prináleží výlučne úradu, avšak závery v nich obsiahnuté je možné podporne použiť na prípadnú argumentáciu úradu o legitimite a opodstatnenosti danej regulácie.     
4.4	Disciplinárne konanie voči MVDr.I.M.	 
(41)	Komora uvádza, že MVDr.I.M. bol nesprávne potrestaný pre porušenie druhej vety § 3 Tretej časti Etického a profesného poriadku za to, že mimo územia, v ktorom mal vykonávať štátne veterinárne činnosti podľa zmluvy s Regionálnou veterinárnou a potravinovou správou (RVPS), vykonával vakcináciu zvierat proti besnote. Podľa Komory išlo o nesprávnu aplikáciu práva zo strany Komory, čo Komora aj uznala tým, že ďalej nenapádala súdne rozhodnutia, a naviac išlo o porušenie ustanovenia druhej vety § 3 Tretej časti Etického a profesného poriadku, ktorá podľa úradu nie je zakázaná. Preto podľa Komory nie je namieste argumentácia predmetným disciplinárnym konaním, ani súvisiacimi súdnymi rozhodnutiami. 
(42)	K tejto námietke Rada úradu v prvom rade uvádza, že z rozhodnutí Komory v danom disciplinárnom konaní, ani z celého spisového materiálu,  nie je možné zistiť, či v prípade MVDr. I.M. išlo o výkon SVČ, alebo štátnej veterinárnej činnosti. Výrok rozhodnutia Disciplinárneho senátu Komory o disciplinárnom previnení, potvrdeného rozhodnutím Prezídia Komory, uvádza porušenie § 3 Tretej časti Etického a profesného poriadku bez špecifikácie, či ide o prvú alebo druhú vetu tohto ustanovenia a takáto špecifikácia nie je určiteľná ani z odôvodnení predmetných rozhodnutí. 
(43)	Krajský súd v Trnave a aj Najvyšší súd SR sa v rámci prieskumu predmetných disciplinárnych rozhodnutí zaoberali prvou vetou § 3 Tretej časti Etického a profesného poriadku. 
(44)	Rozporná je aj samotná argumentácia Komory, keď na jednej strane uvádza, že išlo o výkon štátnej veterinárnej činnosti bez zmluvy s RVPS, čo je v rozpore s druhou vetou § 3 Tretej časti Etického a profesného poriadku, no zároveň uvádza, že akceptuje súdne rozhodnutia a pripúšťa, že MVDr. I.M. bol uznaný vinným na základe nesprávneho zistenia skutkového a právneho stavu Komorou. Z podkladov uvedených v spise pritom nevyplýva, že by MVDr. I.M. predložil zmluvu s RVPS, a teda by preukázal súlad svojho konania s druhou vetou § 3 Tretej časti Etického a profesného poriadku, čo by bol relevantný dôvod na upustenie od disciplinárneho konania voči nemu. Rade úradu preto na základe dostupných podkladov v spise nie je zrejmý dôvod začatia disciplinárneho konania voči nemu, a ani dôvod následného upustenia od neho.    
(45)	Pokiaľ úrad v ďalšom konaní bude na podporu svojich záverov argumentovať predmetným disciplinárnym konaním, bude musieť v tomto smere riadne zistiť skutkový stav a vysporiadať sa s uvádzanými námietkami Komory. 
5.	Uloženie pokuty

(46)	Vzhľadom na závery Rady úradu vo vzťahu k posúdeniu protiprávneho konania Komory, nie je dôvodné zaoberať sa preskúmaním úradom uloženej pokuty. Rada úradu však považuje za potrebné vyjadriť sa k úradom zohľadneným poľahčujúcim okolnostiam, keďže tieto závery majú všeobecnú platnosť.

(47)	Úrad ako poľahčujúcu okolnosť zohľadnil nasledovné okolnosti: skutočnosť, že Komora za porušenie § 3 Tretej časti Etického a profesného poriadku sankcionovala SVL len raz, pokutu, uloženú v disciplinárnom konaní MVDr. I.M. po rozhodnutí NS SR vrátila a snahu o nápravu, spočívajúcu v pripravovaných zmenách Etického a profesného poriadku.  

(48)	K jednému prípadu sankcionovania sporného ustanovenia Rada úradu uvádza, že toto nemá vplyv na závažnosť prípadného protisúťažného konania a nie je dôvod zohľadňovať to v pokute. Pokiaľ by sa preukázalo, že  ide o protisúťažné ustanovenie, a všetky subjekty, ktoré by boli v zmysle interných predpisov povinné riadiť sa ním, by ho z obavy pred prípadným disciplinárnym postihom rešpektovali, t.j. nevyvstal by dôvod ani jediného disciplinárneho konania, neznížilo by to závažnosť protisúťažného konania. Práve naopak, obmedzenie súťaže by nastalo v dôsledku bezvýhradného dodržiavania protisúťažného ustanovenia všetkými členmi združenia.  Význam pre uloženie pokuty by mohlo mať len neimplementovanie, resp. neplnenie dohody obmedzujúcej súťaž v praxi, úrad však v rozhodnutí sám uvádza, že takúto okolnosť nezistil. Rada úradu v tejto súvislosti dodáva, že ak by sa takáto okolnosť mala uplatniť, musela by byť v konaní riadne preukázaná, napríklad záväzným vyhlásením Komory voči jej členom o tom, že uvedené ustanovenie až do prípadnej zmeny interných predpisov nebude sankcionovať, resp. iným vierohodným spôsobom.    

(49)	K vráteniu pokuty uloženej v disciplinárnom konaní Rada úradu uvádza, že takúto okolnosť nie je možné zohľadniť znížením pokuty za protiprávne konanie. K vráteniu pokuty Komoru zaväzoval právoplatný rozsudok NS SR, t.j. Komora nemala možnosť danú pokutu „nevrátiť“. Naviac, pokiaľ sama Komora tvrdí, že MVDr. I.M. bol disciplinárne postihnutý na základe nesprávneho právneho a skutkového zistenia Komorou a to za vec odlišnú od úradom posudzovaného problému, potom nie je možné takúto okolnosť vôbec brať do úvahy. 

(50)	 V súvislosti so zohľadnením snahy o nápravu Rada úradu konštatuje, že v spise aj v rozhodnutí absentujú presvedčivé dôkazy o tom, Komora pripravuje zmenu Stanov. Vo vyjadrení k výzve pred vydaním prvostupňového rozhodnutia (list č. 3293/2011 z 19.08.2011, dokument č. 11 v spise) Komora uviedla cit.: „V nadväznosti na zrušenia disciplinárnych rozhodnutí súdmi ... KVL SR iniciovala na XXI. Sneme KVL SR zmenu § 3 Tretej časti, pričom posledné znenie Stanov KVL SR podobné ustanovenie už nemá.....“  Následne dňa 26.08.2011 zástupca Komory úradu telefonicky oznámil (záznam z telefonického rozhovoru, dokument č. 13 v spise), že daná formulácia celkom nevystihuje podstatu veci a že bol Prezídiom Komory poverený vypracovať Návrh uznesenia Snemu, ktorým by sa Stanovy zmenili tak, že by bol celý § 3 Etického a profesného poriadku zrušený ako neaktuálny. Rada úradu konštatuje, že pokiaľ úrad chcel snahu o nápravu zohľadniť v znížení pokuty, mal si minimálne zaobstarať návrh pripraveného uznesenia, písomné vyjadrenie Komory, resp. iný záväzný dokument svedčiaci o tom, že súťažný problém bude skutočne odstránený.  

6.	Priebeh správneho konania, procesné otázky

(51)	Rada úradu zo spisového materiálu zistila pochybenie úradu v súvislosti s oznámením o začatí konania. Predmetné správne konanie sa začalo z vlastného podnetu úradu a to doručením oznámenia o začatí konania účastníkovi konania (list č. 692/PMÚ SR/2011 zo dňa 28.02.2011, dokument č. 4 v spise). Rada úradu konštatuje, že uvedený list neobsahuje náležitosti oznámenia o začatí konania. V predmetnom liste vôbec nie je uvedené, pre aký skutok a v akej veci bolo konanie voči Komore začaté a čo je jeho predmetom. V liste úrad len uvádza, že začína konanie voči Komore pre možné porušenie § 4 zákona. Konkrétne uvedenie skutku, ktorý je predmetom správneho konania, je obsiahnuté až vo výzve pred vydaním rozhodnutia (list č. 3089/PMÚSR/2011 z 09.08.2011). 

(52)	V tejto súvislosti Rada úrad uvádza, že oznámenie o začatí konania má zásadný význam z hľadiska garantovania spravodlivého procesu a zabezpečenia práva účastníka konania na obhajobu. Slovenská aj česká judikatúra uznávajú, že na začiatku konania nie je spravidla možné úplne presne jeho predmet vymedziť a je preto prípustné a v súlade s požiadavkami na spravodlivý proces, pokiaľ správny orgán v priebehu správneho konania jeho predmet bližšie upresňuje a špecifikuje, nemalo by však ísť o jeho rozšírenie alebo zásadnú zmenu. 

(53)	V tomto prípade Rada úradu konštatuje, že výzvou pred vydaním rozhodnutia úrad predmet konania upresnil a oproti pôvodnému oznámeniu zúžil, čím svoje pochybenie dodatočne napravil. Rada úradu však vzhľadom na obsah spisového materiálu konštatuje, že základné informácie o predmete konania a posudzovanom období bol úrad spôsobilý oznámiť účastníkovi konania aj skôr ako vo výzve pred vydaním prvostupňového rozhodnutia, keďže ako sám v rozhodnutí uvádza, v období 2004 až 2010 vykonával v oblasti profesijných združení šetrenie, podnet týkajúci sa posudzovaného problému mu bol doručený 19.11.2010 a ešte pred zaslaním oznámenia o začatí konania v rámci šetrenia požadoval od Komory listom zo dňa 24.01.2011 jej Stanovy, Disciplinárny poriadok a Etický a profesijný poriadok.   

(54)	K námietke účastníka konania, že sa nekonalo ústne pojednávanie, kde chcel vysvetliť prípadné sporné otázky, resp. predložiť potrebné doklady, Rada úradu poukazuje na § 21 správneho poriadku. Správny orgán nariadi ústne pojednávane, ak to vyžaduje povaha veci, najmä ak sa tým prispeje k jej objasneniu, alebo ak tak ustanovuje osobitný zákon. Z uvedeného vyplýva, že nie je povinnosťou správneho orgánu nariadiť ústne pojednávanie vždy, keď o to účastník konania požiada. V tomto prípade vzhľadom na to, že ide o konanie s jediným účastníkom konania a v priebehu konania úrad zaobstarával len písomné dôkazy, ku ktorým sa účastník konania mohol vyjadriť na základe nahliadnutia do spisu, Rada úradu má za to, že povaha veci nevyžadovala nariadenie ústneho pojednávania. Takisto, pokiaľ účastník konania namieta, že na ústnom pojednávaní chcel niektoré veci vysvetliť, resp. predložiť určité dokumenty, Rada úradu má za to, že tak mohol urobiť písomnou formou alebo ústne do zápisnice kedykoľvek počas konania aj bez nariadenia ústneho pojednávania. Rada úradu však uvádza, že pokiaľ účastník konania ústne pojednávanie navrhoval a úrad to nepovažoval za potrebné, bol povinný vyjadriť sa k tomuto návrhu v rozhodnutí v súlade s § 47 ods. 3 správneho poriadku.  

(55)	Vzhľadom na vyššie uvedené Rada úradu na svojom zasadnutí dňa 
27.01.2012 rozhodla tak, ako je uvedené vo výroku tohto rozhodnutia. Prvostupňový orgán je na základe § 59 ods. 3 správneho poriadku právnym názorom Rady úradu vyjadreným v tomto rozhodnutí viazaný.

Poučenie: 

	Proti tomuto rozhodnutiu sa podľa § 61 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení neskorších predpisov nemožno odvolať. Proti tomuto rozhodnutiu možno podať žalobu podľa § 247 Občianskeho súdneho poriadku na Krajský súd v Bratislave do dvoch mesiacov od jeho doručenia.  

			
	                                                             JUDr.Tibor Menyhart 
                                                   predseda Rady Protimonopolného úradu  SR

Rozhodnutie sa doručí:

1.	Komora veterinárnych lekárov Slovenskej republiky, IČO: 0017317894, Botanická 17, 841 04 Bratislava 
2.	Protimonopolný úrad SR, odbor dohôd obmedzujúcich súťaž, Drieňová 24, 826 03 Bratislava.